482 CEECETABI ASUPEA biologiei HETEEOGEErEI,OE 



cel puţiu trei factori : însuşirile specifice tipului de ontogeneză ale epiclermului şi dermului, 

 reactivitatea promelanoblaştilor şi acţiimea terminaţiilor nervoase. 



Astfel, însuşirile generale filogenetic întărite — cum sînt caracterele nidicolelor şi 

 nidifugelor — se manifestă pînă în detalii ale organizaţiei morfo-funcţionale a organismului 

 embrionar, cuprinzînd şi fine amănunte locale. 



Este interesant că melanizarea precoce a promelanoblaştilor de porumbel nu se 

 manifestă în tegumentul gazdei (găină) decît înce])înd cu a 11-a sau a 12-a zi de incubaţie, 

 moment care s-a dovedit, cu ocazia experienţelor asupra dezvoltării sistemului nervos, 

 că a marcat începutul unei eficacităţi trofice mai intensive a terminaţiilor nervoase embrio- 

 nare. Ne-am putea gîndi la o accentuare a eficacităţii troficitaţii terminaţiilor nervoase 

 (mediatorii), legate de gradul de maturitate al sistemului endocrin. 



Eezultatele experienţelor descrise ne permit să tlistingem, la partenerii hetero- 

 transplantărilor (grefe şi gazde), o serie de ,, calităţi". Astfel putem vorbi de un partener 

 ,, difuzor", de unul ,,acceptor", respectiv ,,neacceptor" de elemente celulare şi de un ,, acce- 

 lerator" de procese ontogenetice. 



Aceste calităţi descrise de noi, deocamdată în condiţiile experimentale expuse, 

 aruncă poate o lumină asu^ira unor posibilităţi de întrebuinţare a heterogi'efelor ,,de 

 dirijare" în viitor. 



Ce denumire putem da tegumentului constituit din elemente heterogene, aparţinînd 

 la două organisme de rasă sau specie diferită f Se ştie că asemenea ţesuturi sau «rgane au 

 fost denumite ,, himere de altoire" (Winkler - B auer) şi concepute ca amestecuri hete- 

 rogene în care convieţuiesc componenţi de origine diferită, fără să se influenţeze reciproc. 



Nu putem crede că în experienţele noastre au difuzat din împlânte numai celule 

 pigmentare lesne observabile. Este foarte verosimil că participă şi alte elemente — celule 

 şi structuri necelulare — la schimbul de substanţe dintre giefă şi gazdă. 



Nu ne i^utem închipui că celulele melanoblastice care cresc şi se înmulţesc în noul 

 lor mediu s-ar comporta acolo ca nişte torpuri străine inerte. Ele nu numai că asimilează 

 mediul străin, prin creştere şi înmulţire, dar îi cedează si substanţe care rezultă din 

 metabolismid lor. Felul cum se asimilează mediul nou sau cum se intercalează elcmcnle 

 heterospecifice în structura proprie va face obiectid altor cercetări. 



Există de altfel un număr important de cercetări asupra influenţelor reciproce Ţie 

 care le suferă altoiurile şi portaltoiurile vegetale şi animale, la care se obţin adevărate 

 hibridări vegetative. în asemenea cazuri s-au descris modificări cromozomiale, tulburări 

 în reducerea cromatică în timpul meiozei, asemănătoaie cu cele care se observă la hibri- 

 darea sexuată îndepărtată etc. Credem în consecinţă că demimirea corectă a ţesuturilor cu 

 componenţă heterogenă, obţinute în expeiienţele descrise, este cea de ,, ţesuturi vege- 

 tativ hibride". 



Toate cercetările relatate au fost efectuate pe rase rigirros pure, îndelung observate 

 de noi. în exioerienţe viitoare vom examina comportarea implantelor heterospecifice şi 

 lieterorasiale, aparţinînd celor două tipuri de dezvoltare şi pe gazde sexual hibride. 



După ce Du S h a n e a evidenţiat originea melanoblaştilor păsărilor din crestele 

 neurale ale tubului nemal, de imde emiguază în deimul şi epideimul t«gumentului, 

 B.H. Willier şi M.E. Eowles au întreprins studii întinse asupra dezvoltării primordiilor 

 penelor embrionare, a comportării melanoblaştilor în embrion şi In timpul vieţii posteclo- 



