CONSIDERAŢII GENERALE 

 ASUPRA FUNCŢIUNILOR ORGANELOR EMBRIONARE 



Cercetările tradiţionale de embrio -fiziologie extind studiul funcţiilor organelor 

 adulte — pe deplin diferenţiate — asupra perioadei prenatale sau preeclozionale, ui-mărind 

 manifestările acestor funcţii în faze ontogenetice din ce în ce mai precoce, pînă la primele 

 lor începuturi. în felul acesta, una din problemele embrio -fiziologiei constă în stabilirea 

 momentului „apariţiei", la organul embrionar, a funcţiei specifice, mai mult sau mai 

 puţin asemănătoare cu aceea a organului adult. O altă latură a acestor cercetări constă în 

 stabilirea raportuhii diferenţierii morfologice cu instalarea acestei funcţii specifice. 



Toate aceste cercetări pornesc deci de fapt — din punctul de vedere expus — de 

 la organul adult şi urmăresc — oareciim în sens retrograd — funcţia bine cunoscută a 

 substratului diferenţiat adult, în stadiile din ce in ce mai tinere ale embrionuhii, oprindu-se 

 la primele semne ale manifestării ei. 



W. E o u X este creatorul cunoscutei scheme generale a fazelor prin care ar trece 

 orice organ în deciirsul ontogenezeî. Organul ar străbate — după E o u x — o primă 

 Ijerioadă afuncţională sau prefuncţională, în timpul căreia dezvoltarea lui s-ar face exclusiv 

 pe baza eredităţii, intrînd apoi în perioada sa funcţională, cînd organul este modelat de 

 stimulii fimcţionalî, deci de însuşi procesul său funcţional. După E o u x, în această 

 perioadă, dezvoltarea şi chiar menţinerea organului depind — în primiil rînd — de exer- 

 citarea fimcţiei sale specifice (perioada apariţiei structurii fimcţionale). 



Primordiul fiecărui organ embrionar ar străbate deci, conform acestor concepţii, o 

 primă perioadă ,, prefuncţională", cu i)rocese morfogenetice fundamentale (apariţia pri- 

 mordiilor de organe) pînă ce, la un moment dat, şi-ar face apariţia diferenţierea morfologică 

 (histologică), coincizînd mai mult sau mai puţin cu începutul fazei ,,fimcţionale". 



Această concepţie s-a împletit cu încercări de a stabiU caracterul ,,autodeterminat" 

 sau ,, dependent" al diferenţierii primordiilor de organe. După ce s-a alcătuit o listă de 

 eîteva specii cii organe considerate ca aparţinînd categoriei primordiilor cu autodeterminare 

 (cu dezvoltare indei^endentă) în opoziţie cu alte specii, ale căror organe s-ar dezvolta 

 numai sub imperiul unei influenţe venind din partea celorlalte organe embrionare (dez- 

 voltare dependentă), s-a văzut că de fapt o dezvoltare ,, independentă" (în sensul propriu) 

 nu există, ci numai i)erioade de determinare, situate în momente mai precoce sau mai 

 tîrzii ale procesului de dezvoltare ontogenetică. 



