534 CEECETĂEI ASUPRA FUNCTlUOR UNOE OEGANE EMBEIOKAEE 



începîiid eu a opta zi cTe incubaţie, organul respirator prineipal şi siifieient al embrio- 

 nului ele pasăre este corion-alautoida. Ea coexistă însă cu celălalt organ respirator, plă- 

 mînul, care se diferenţiază încet de-a lungul ontogenezei embrionare şi ajimge la funcţia 

 sa specifică ,, adultă" la scm-t timp înaintea ecloziimii, cînd embrionul începe să respire 

 din camera de aer. în acest moment începe regresul corion-alantoidei. 



In exemplul citat, cei doi parteneri ai cuplului homeofuncţional sînt organe diferite, 

 topografic depărtate, unul intra- şi celălalt extraembrionar (amîndouă organele sînt însă 

 evaginaţii ale intestinului embrionar). 



în cazul mezo- şi metan efrosului avem de-a face cu o succesiime, în timp şi spaţiu, 

 de pirrtătoii ai funcţiilor excretoare, topografic despărţiţi. Aici însă succesiunea se face 

 mai devreme, în timpul ontogenezei embrionare preeclozionale, iar ambii parteneri ai 

 cuplului aparţin corpului embrionar. 



Indiferent dacă considerăm întreaga masă nefi'ogenă (pro-mezo- şi metanefi-osul) 

 un ,,liolonefros" unic, care se diferenţiază şi se adaptează succesiv în direcţia cranio-caudală, 

 sau dacă considerăm cele trei generaţii de rinichi ca foi-tnaţiimi de sine stătătoare, în ambele 

 cazuri avem de-a face — spre deosebire de ficat, inimă etc. — cu o separare, şi în timp, 

 şi în spaţiu, a organelor care îndepbnesc fimcţii omoloage şi se succed în procesul dezvol- 

 tării ontogenetice. 



Este însă important că mezo- şi metanefi'osul nu se înlocuiesc în mod strict şi 

 coexistă la im moment dat, formînd un cuplu simultan, compus dintr-un organ excretor, 

 care funcţionează în plin — cum vom arăta mai jos — şi care este adaptat cerinţelor actuale 

 ale complexului embrionar (mezonefi-osul), şi im al doilea organ (metanefrosul), care 

 coexistă, topografic despărţit de primul, însă care nu a ajuns iu că la diferenţierea sa specifică. 

 Acest cuplu trece apoi şi printr-o fază de funcţie specifică simultană a ambilor parteneri. 

 Embrionul nu prezintă o inimă simplă în plină fmicţie, lingă care — topografic despăr- 

 ţită — s-ar diferenţia încet o altă inimă septată. Aici diferenţierea se petrece, în mod con- 

 timm, într-imul şi acelaşi organ. (Exemplu de „organ unic"). 



Noi am ales ca obiect de studiu un cuplu homeofuncţional iu sensul expus mai 

 înainte, şi anume cuplul mezo-metanefi'os, deoarece credem că im complex de organe embrio- 

 nare de acest tip prezintă pentru cercetarea experimentală deosebite avantaje faţă de organe 

 „unice" de tip inimă, ficat etc. 



Experimentarea cu im asemenea cuplu de organe ar putea duce la elaborarea unei 

 metodici utile pentru identificarea proceselor ontogenetice în complexul embrionar, care 

 contribuie la diferenţierea unui organ în prezenţa partenerului său homeofimeţional pre- 

 cursor, încă suficient faţă de cerinţele complexului embrionar. 



Faptul că, în cuplul studiat, faze ontogenetice morf o -funcţionale diferite 

 sînt repartizate simultan jie organe diferite, topografic separate, oferă într-adevăr expe- 

 rimentării o suprafaţă de atac favorabilă. Observînd simultan componentul diferen- 

 ţiat şi cel nediferenţiat, intervenind asupra unuia sau celuilalt, ni se oferă următoarele 

 posibilităţi : 



1) Putem studia direct efectul contradicţiilor care se dezvoltă între componenţii 

 unui cuplu homeofuncţional (de exemplu, declinul mezonefrosului şi avântul meta- 

 nefrosului). 



2) Putem să întreprindem Încercări de moelificare a dezvoltării normale a contra- 

 dicţiilor dintre partenerii cuplului homeofuncţional, legate de schimbarea tipului de meta- 

 bolism, în faza declinului unuia dintre componenţi, variind condiţiile de dezvoltare ale 

 embrionului. 



