DESPRE FUNCŢIILE MECANICE ALE UNOR ORGANE EMBRIONARE 



în timpul dezvoltării embrionului iau naştere forţe mecanice (presiuni, tensiuni, 

 tracţiuni) care participă ca factori activi (mai cu seamă în anumite perioade) in acest 

 proces. 



Creşterea volumului unor organe embrionare, tensiunea lichidelor care se adimă 

 în formaţiuni cavitare, contracţiile musculaturii care apar la scurtă vreme după diferen- 

 ţierea ei, tracţiunile ritmice ale inimii, creşterea unor regiuni întregi ale corpului embrionar 

 în anumite direcţii etc. fac să se nască în sînul organismului embrionar forţe mecanice care 

 se transmit celulelor, fibrelor şi constituenţilor semilichizi şi lichizi, căpătînd astfel impor- 

 tanţă în multe procese morfogenetice (W. E o u x, T r i e p e 1, B e n n i n g h o f f , 

 F. E a i n e r etc.) 



Iu capitolele precedente am expus observaţiile noastre asupra prezenţei unei 

 tensiuni longitudinale, care se manifestă în corpul embrionului de găină în a doiia zi de 

 incubaţie, legată de diferenţierea organelor axiale, tensiune care contribuie la închiderea 

 tubului neural. 



în a treia zi, acesteia u succedă o tracţiune transversală, care, cum s-a spus (vezi 

 ,, Mieloschizis"), favorizează, de exemplu, persistenţa unei redeschideri a tubului neural, 

 executată în această perioadă. 



Tot astfel, după redeschiderea tubului neural, organele axiale, vecine cu tubul 

 neuriil, cUra sînt : somitele, ganglionii rahidieni, arcurile vertebrate, prezintă importante 

 modificări, care demonstrează că diferenţierea lor normală este legată de forma normală 

 a tubului neural. 



Cercetările pe care le-am întreprins, distrugînd globul ocular al embrionului (vezi 

 capitolul , .Intervenţii asupra sistemului nervos embrionar") au arătat că simetria masi- 

 vului facial depinde, în mare măsură, de presiunile pe care cei doi globi oculari le exercită 

 asupra celorlalte formaţiuni ale craniului şi de echilibrul presiunilor acestor globi. Exem- 

 plele citate, al căror număr poate fi multiplicat, ilustrează importanţa factorilor mecanici 

 în procesele de ontogeneză. Modul de acţiune intim al acestor factori rămîne im important 

 obiect de studiu în embriologia experimentală. 



în timpul celei de-a doua zile de incubaţie se diferenţiază în sînul corpului embrio- 

 nar, un organ pulsatil, relativ mare, tubul cardiac. Contracţiile lui ritmice se transmit 

 formaţiunilor adiacente, determinînd reacţii morfogenetice adecvate, de deosebită impor- 

 tanţă. Aceste tracţiuni sînt transmise în primul rînd de mezenchimul care leagă tubul 

 cardiac de intestinul cefalic (faringele), mezenchim care formează aici un fel de medi- 

 astin embrionar. Mai tîrziu, contracţiile miocarduhii se transmit, în mod foarte evident, 

 asupra veziculelor telencefalice, ajunse din cauza cm-burii nucale şi verticale în contact 

 cu sacul pericardic în partea ventrală a corpului embrionar. 



Solicitarea reactivităţii mezenchimului, prin tracţiuni ritmice, stîrneşte un răspuns 

 adecvat, şi anume : diferenţierea ţesutiilui precolagen şi a celui elastic. Pe baza cercetărilor 

 pe care le vom expune în acest capitol ne credem îndreptăţiţi a afirma că aici forţele meca- 

 nice rei)rezintă factori concreţi, actuali, care determină diferenţierea mezoncliimului şi 

 orientarea sa spaţială. Apariţia localizată a formaţiunilor elastice, pe care le vom descrie, 

 în regiimea împovărării mecanice maxime, nu are caracterul de a fi hotărîtă de vreo 

 genă locală. Din multiplele posibilităţi prospective ale mezenchimului, aici se realizează 

 unele, favorizate de prezenţa iinui complex de factori actuali, izvorîţi din sistemul de inter- 

 acţiuni al complexului embrionar. 



