STADIALIZAREA ONTOGENEZEl PREECLOZIONALE 



A EMBRIONULUI DE GĂINĂ DUPĂ G. A. ŞMIDT ŞI M. N. RAGOZINA ; 



CERCETĂRILE LUI M. N. RAGOZINA ASUPRA INTERRELAŢIILOR 



DIN SÎNUL COMPLEXULUI EMBRIONAR ÎN LEGĂTURĂ 



CU MODUL DE NUTRIŢIE ŞI RESPIRAŢIE A EMBRIONULUI DE GĂINĂ 



ÎN DIFERITELE PERIOADE ALE DEZVOLTĂRII SALE 



O deosebită importanţă pentru înţelegerea interacţiunilor ce se dezvoltă între 

 corpul embrionului, pe de o parte, şi albuşul, sacvil vitelin, amniosul, alantoida şi coaja 

 calcară, pe de altă parte, o au lucrările lui G. A. Ş m i d t şi M. N. R a g o z i n a (1954 — 

 1955), care le-au permis să delimiteze, în dezvoltarea iweeclozională a păsărilor, patru 

 perioade principale, fiecare deosebindu-se de cea precedentă prin dezvoltarea unor inter- 

 relaţii noi între constituenţii principali ai complexului embrionar. 



Cunoaşterea acestor interrelaţii şi a condiţiilor necesare apariţiei şi dezvoltării 

 lor este importantă pentru înţelegerea ontogenezei embrionare şi indispensabilă în căutarea 

 metodelor de dirijare a ontogenezei. Avicultura şi îndeosebi practica clocirii artificiale 

 beneficiază în largă măsură de rezultatele acestor cercetări. 



Şmidt şi Eagozina disting pentru embrionul de pasăre următoarele perioade 

 ontogenetice preeclozionale : perioada embrionară, prefetală, fetală şi perioada de ecloziune. 



Eagozina consideră, pe drept cuvînt, gălbenuşul, albuşul şi coaja oului —,, parte 

 componentă a oului" — mediul cel mai apropiat al embrionului, exprimînd astfel nece- 

 sitatea de a înţelege embrionul cu substanţele embriotrofice şi cu anexele sale extraem- 

 brionare ca un tot întreg, ceea ce noi denumim prin termenul de ,, complex embrionar". 



Noi nu putem pricepe dezvoltarea embrionului fără a considera unitatea embrio- 

 nului cu mediul său apropiat şi îndepărtat. 



începînd cu zigotul (sau eventual ovula nefecundată capabilă de dezvoltare), 

 toţi constituienţii corpului embrionar, aparţinînd tuturor etajelor structurale, organele 

 extraembrionare, subhitanţele embriotrofice apropiate sau îndepărtate, organismele pa- 

 rentale —Îndeosebi cel matern, în timp ce embrionul este în legătură cu acesta — şi, 

 în sfîrşit, factorii mediului extern, formează un sistem de interacţiuni din care rezultă 

 însuşi procesul de dezvoltare a embrionului. Noi numim întregul sistem de interac- 

 ţiimi complex ontogenetic, (embrionar). Acest complex cuprinde deci într-o unitate constitu- 

 enţii embrionului, împreună cu toţi factorii de mediu apropiaţi şi îndepărtaţi, cu care 

 se dezvoltă raporturi de interacţiune, (uneori caracterul de interacţiune nu este clar, din 

 cauza participării inegale a componenţilor din sistemul intcracţional). 



