C16 INL'KliKEI.ATUI.K COMPUN ENTUiOK CUMPLliXULni EMUUIONAU 



vasele viteliiie — în cazul ouălor tolocite — , ci şi în transformarea vitelusului şi pre- 

 gătirea activă a substanţelor necesare pentru liematopoeză. 



Dacă observăm endodermul vitelin al embrionului de găină în primele 4—5 zile 

 de incubaţie, vedem că fiecare celulă conţine, într-o vacuolă, una sau două globule viteline 

 tipice. Aceste globule viteline pot prezenta fenomene de fragmentare. Mai tu-ziu, conţi- 

 nutul celulelor endodermixlui A-itelin este format, în cea mai mare parte, din pică- 

 turi lipidice (sau lipoproteice). Lîngă acestea găsim însă totdeauna pînă la sfîrşi- 

 tul incubaţiei, într-un număr mare de celule, globule cu caracter vitelin (fig. 

 357 şi 358).' 



Mecanismul de pătrundere a elementelor viteline în interiorul celulelor endodermului 

 a făcut obiectul cercetărilor expuse într-un capitol precedent. Pe lîngă mecanismul de 

 pătrundere prin fagocitoză şi prin ,, cuprindere", ar putea să existe şi o resintetizare a 

 elementelor viteline de către celulele endodermice. 



Pe suprafaţa sacului vitelin al embrionului de găină se succed două generaţii de 

 focare hematoformatoare : 



1) insulele lui Wolff şi Pander, al căror conţinut se mobilizează o dată cu instalarea 

 circulaţiei viteline, la sfîi'şitul celei de a doua zile de incubaţie, şi 



2) capilarele hematopoetice, care apar, începînd cu a patra sau a cincea zi, în 

 jurul arterelor viteline. Aceste formaţiuni hematopoetice se dezvoltă m\ilt în jurul celei de a 

 11-a şi a 12-a zi de incubaţie şi persistă diminuînd pînă la sfu-şitul perioadei pre- 

 eclozionale. 



Judecîndu-le după întinderea lor şi timpul cît persistă, trebuie să considerăm aceste 

 formaţiuni hematopoetice ale sacului vitelin di'ept organul hematoformator cel mai impor- 

 tant al complcxiihii embrionar, mai întins şi mai dezvoltat ca măduva osoasă, splina şi 

 ţesutul conjuctiv hematopoetic intraembrionar. 



Acest oigan a fost cercetat în mod deosebit la păsări de V. D a n t s c h a k o f f 

 în anii 1907 - 1908 - 1916. 



O bună descriere a hematopoezei din sacrii vitelin al păsărilor găsim şi în tratatul 

 de hematologie al lui J. J o 1 1 y (1923) şi în lucrările citate ale lui M. N. E a g o z i n a. 



Autorii citaţi descriu ,,scrrfirxrdarea" arterelor viteline începînd crr a cincea zi 

 de incubaţie, transformarea capilarelor periarteriale, în care circulaţia stagnează, în focare 

 hematopoetice rrnde se găsesc straturi hemocitoblastice periferice (înărmtrrrl endoteliului 

 capilar) şi straturi de eritroblaşti, şi eritrocite din ce în ce mai mature, aşezate spre centrul 

 lumenului capilarului dilatat. 



în mezenchimul extracapilar, V. D a n t s c h a k o f f descrie formarea leucocitelor 

 tinere crr granulaţii eozinofile care după această autoare, s-ar produce totdearrira extravas- 

 cular, spre deosebire de eritroblaşti, care apar nrrmai înărmtrrrl lurrrenrrhri vaselor hemato- 

 poetice. Aceste capilare hematopoetice periarteriale formează, împreirnă crr arterele cen- 

 trale, conţinutrrl rrnor crrte căptirşite de endotelirrl vitelin, crrte care proemină înspre 

 interiorrrl sacrrhii \'itelin (vezi şi E. Eemotti). 



Căutind căi de intervenţie în nrodul de activitate al acestui vast aparat 



hematopoetic, deosebit de birre dezvoltat la embrionul păsărilor, am reluat studirrl morfo- 

 logic al acestuia. 



Crr B. L i t V a c rre-am propus să evidenţiem organul hematopoetic al sacului 

 vitelin în totalitatea lui, împrerrnă crr legătrrrile sale crr vasele viteline, cu peretele şi con- 

 ţinutul sacului vitelin. Acest lucru ne apare crr atit mai necesar cu cît lucrările morfologice 

 anterioare au fost efectuate aproape exclrrsiv pe bază de secţirrni histologice, fără folosirea 



