INTKKRELATJJI.K UINTHK OJltl'l L K.MBUIONl Ll'I SI .SACII. VIIKLIN 617 



metodelor liisto-topografice, a preparatelor totale .şi mai cu seamă cu o insuficientă folo- 

 sire a observaţiei vitale. 



Am lucrat cu ouă de rasă Leghorn, iucubate în lunile de primăvară. Sacii vitelini, 

 de 9—10—12 zile de incubaţie, au fost fixaţi în Helly. Secţiunile în serii au fost colorate 

 cu hematoxilină-eozină. 



Pentru completarea aspectelor histologice obţinute pe secţiuni ne-am servit de : 



1 . examenul pe viu al suprafeţei sacului vitelin, cu ajutorul lupei binoculare saii 

 al microscopului ultropac ; 



U. injectarea cu tuş a vaselor A'iteline şi examinarea lor pe preparate totale .şi 

 secţiuni liisto-topografice iirin sacul vitelin ; 



3. examenul feţei interne a saciilui vitelin proaspăt sau fixat cu acid osmic, cu sau 

 fără injecţie cu tuş a vaselor ; 



4. reacţia pseiidoperoxidazelor centrilor hematopoetici (.singură sau combinată cii 

 injecţia cu tuş a vaselor viteline) pe preparate totale, examinate înainte şi după clarificare. 



Observaţia directă pe viu a sacului vitelin s-a făcut la embrioni de 2 — 3 — 

 4 — 5 zile de incubaţie, prin fereastra tăiată în coaja oului, fie cu lupa binoculară, fie cu 

 microscopul ultropac, cu ajutorul căruia se obţin imagini de o claritate deosebită (şi la 

 măriri mai mari). Pentru a observa unul şi acelaşi cîmp microscopic un timp mai înde- 

 lungat, neam folosit de un microtermostat în care oul deschis rămîne tot timpul obser- 

 vaţiei (1—2 zile) la temperatura de 38° şi la umiditatea necesară. Cristalul de imersie al 

 ultropacului pătrunde, printr-un orificiu circular, în interiorul microtermostatului şi, de 

 acolo, prin fereastra tăiată în coajă, în interiorul oului, introducînd acolo fasciculul de 

 lumină necesar observaţiei. Astfel menţinem, o dată cu supravieţuirea embrionidui, con- 

 (.liţii de ob.servaţie continuă. 



Injecţiile cu twş la vasele viteline le facem într-o venă alantoidiană. Incepînd cu 

 a noua zi de incubaţie, aceste vene devin injectabile. Vasul injectabil se reperează prin 

 miraj şi se maichează cu creioiml pe coaja oului. în acest loc se ridică un fragment de coajă, 

 lăsîndu-se însă intactă membrana papiracee. După transparenţi zarea membranei jiapi- 

 racee cu ulei de parafină, se mirează oul din nou. Vena alantoidiană aleasă este acum 

 clar vizibilă. Injecţia se face cu o canulă de sticlă. Se observă iimplerea venei, injectarea 

 corpului embrionar, apoi pătrunderea tuşuUii în arterele alantoidiene. în acest moment se 

 produce şi injectarea întregului sistem vascular al sacului vitelin. 



Eeacţia histochimică a pei'oxidazelor ne este de mare folos pentru studiul liemato- 

 poezei embrionare. Efectul catalitic puternic al hemoglobinei se manifestă i)rintr-o înalbă- 

 strire a tuturor elementelor care conţin hemoglobina după tratarea cu benzidină acidulată 

 în prezenţa apei oxigenate diluate (Spirit o, 1934). Această reacţie, numită aici a 

 ,,pseudoperoxidazelor", este termostabilă. 



Noi ne-am folosit de reacţia pseudoperoxidazelor pentru depistarea elementelor 

 sanguine tinere care conţin hemoglobina, în insulele lui Wolff .şi Pander, ,şi pentru eviden- 

 ţierea aparatului hematopoetic definitiv al sacului vitelin. Peretele proaspăt al sacului 

 vitelin se acoperă cu soluţia de benzidină acidulată, iar după cîteva minute, cu soluţia 

 diluată de ai)ă oxigenată. Imediat apar elemente sanguine colorate în albastm-închis, foca- 

 rele hematopoetice evidenţiindu-se prin această coloraţie în continuitatea lor. Preparatul 

 se clarifică în glicerina, dui)ă care nuanţa albastră dispare, fiind înlocuită de o coloraţie 

 bnmă. Metoda permite o diferenţiere netă a întregului aparat hematopoetic şi studiul 

 raporturilor acestui aparat cu celelalte elemente ale sacului vitelin, pe preparatele totale 

 clarificate. 



78 



