700 INTEBK15LATI1LE COMPONENŢILOR COMPLEXllIjUI EMBIUONAR 



•subombrionar în vezicula alantoi (liană, această pierdere îu greutate se poate re- 

 duce la mai mult de jumătate (5 — 6 g), deşi cantitatea de vitelus injectat reprezinlă 

 numai 2 g. 



Trebuie să tragem concluzia că, în urma introdiicerii lichidului siibembrionar 

 suplimentar, embrionul utilizează mai complet apa (şi alte substanţe) pe care le are 

 la dispoziţie, reducînd pierderile sale normale prin evaporare (fig. 406, 407, 408, 

 409 şi 410). 



Ouăle de greutate medie ale rasei Leghorn, cu care lucrăm, cintăresc circa 55 g. 

 în ultima zi de incubaţie aceste ouă eîntăresc, în medie, 43 g. Puiul care eclozează prezintă 

 o greutate medie de 35 g. Pierzînd 12 g prin evaporare, coaja oului cîntărind circa 6 g, 

 circa 2 g de lichid evaporîndu-se de pe suprafaţa puiului eclozat, greutatea acestui pui 

 în prima zi de ecloziune este de 35 g. în cazurile experimentale, evaporarea reducîndu-se 

 la 5—6 g, puii eclozaţi atingeau în prima zi o greutate de 43 g. 



Redăm rezultatele obţinute tn urma unei unice injecţii intraalantoidiene de 

 lichid subembrionar, făcută imei generaţii parentale (patru animale) din care am 

 obţinut două generaţii filiale succesive (F^, F^) (studii în colaborare cu D. L i n ţ i a, 

 S t e n z e r) şi I. L i n ţ i a. Generaţia parentală ( P) s-a obţinut în 1951, generaţia 

 filială (^i) în piimăvara şi vara 1952 (circa 60 de animale), generaţia filială [F^] în 

 primăvara 1953 (100 de animale). Animalele de experienţă şi cele de control aparţin unuia 

 şi aceluiaşi material de rasă pui-ă Leghorn, îndelung observată în crescătoria noastră, ame- 

 najată pentru asemenea cercetări. 



Pentru o justă apreciere a rezultatelor obţinxite prin stiidiul celor trei generaţii 

 ( P, F^ şi F^) este neapărat necesar : 



1. să stabilim imele date referitoare la greiitatea oului şi pierderile de greutate 

 suferite în timpul incubaţiei ; 



2. să descriem pe scurt mersul normal al dezvoltării individuale la rasa Leghorn, 

 în condiţiile regiunii şi crescătoriei noastre. 



în timpul incubaţiei, oul pierde din greutate. Această pierdere se datoreşte, în cea 

 mai mare parte, evaporării simple de apă şi eliminării apei şi bioxidului.de carbon rezultate 

 din pi'ocesele de metabolism. Un ou cu greutate medie de 55 g cîntăreşte, în medie, după 

 20 de zile de incubaţie, 43 g. A pierdut deci 12 g din greutatea iniţială. Greutatea cojii 

 fiind de circa 6 — 7 g şi a lichidului care se usucă pe pui de 1—2 g, diferenţa dintre 

 greutatea iniţială a oului (la începutul incubaţiei) şi cea a puiului eclozat proaspăt — drrpă 

 uscarea pufului — este deci de circa 20 g. 



Graficul din figura 411 arată la o serie de ouă normale neinfluenţate, incubate 

 de iioi, raportul dintre greutatea iniţială, greutatea după 20 de zile de incubaţie şi cea a 

 puiului eclozat . 



Noi am ales o gamă de greutăţi de ouă, de la cele mai uşoare pîuă la cele cu o greutate 

 cxceiiţională (70 g). Se vede imediat că, indiferent de gi-eutăţile iniţiale ale ouălor, dife- 

 renţa de greutate a jmilor corespunzători eclozaţi din aceste ouă, faţă de greutatea iniţială 

 a ordui, se menţine foarte strîns în jurul valorii de 20 g. La oirăle cele mai grele (peste 

 62 g), diferenţa aceasta creşte pînă la 22 g. Pe baza unei vechi experienţe a crescătorilor 

 şi a. observaţiilor noastre proprii ne credem deci îndreittătiţi să adnu'tcm ca- o 

 regulă acest laimrt între greutatea oului inaintca incubaţiei, la slirşitid incubaţiei 

 şi greutatea puiului ju'oaspăt ieşit din ou. Stabilirea raportului de aproximaţie : 

 pui = greutatea iniţială a oului minus 20 g este de o deosebită importanţă pentru 

 cercetările ri oastre. 



