f'ERf'ETAia ASUPRA LICHIDULUI SUBEMBEIOXAl! 



705 



EXPERIMENTĂRI CU OU.\ GRELE (63-70 g) 



La găini Leglioru de un au, asemenea greutăţi de ouă sîut rare ; ele sînt ceva mai 

 frecvente la animalele selecţionate de 2—3 ani (efecte de selecţionare). Două dintre aceste 

 găini au murit cu fenomene de prolaps, cu hemoragia ovlductului. 



Dintr-im lot de 35 de asemenea ouă pe care le-am injectat cu vitelus lichefiat ho- 

 meorasial şi homeostadial am obţinut 8 ecloziuni spontane. Din aceştia au rămas în viaţă, 

 în cele din urmă, cinci animale. Animalele au eclozat între 23 aprilie şi 5 mai 1952. Greu- 

 tăţile puilor la ecloziune variau între 44 şi 49 g. In această serie s-au obţinut deci numai 

 în două cazuri supragreutăţi la ecloziune. Avem impresia că metoda nu dă rezultate 

 imediate — în ceea ce priveşte supragreutatea la ecloziune — cind este aplicată la ouă 

 excepţional de grele (peste 65 g). 



Totuşi, evoluţia ulterioară a acestor animale dovedeşte existenţa influenţei injecţiei. 

 Astfel, cel doi cocoşi din acest lot au atins la pragul adult 2 420, respectiv 2 800 g, aceasta 

 faţă de doi martori proveniţi tot din ouă mari, însă neinjectate, care au atins numai 1 910 

 şi 2 190 g. 



Cele trei găini provenite din ouăle injectate au atins la 7 luni 2 500 ; 1 900 şi 1 860 g 

 faţă de patru găini martore provenite diu ouă grele neinjectate, care au atins 1 400 ; 1 450 ; 

 1 480 ; 1 800 g. Vedem deci şi aici o diferenţă medie de 390 g la găini şi de 600 g la cocoşi. 



Credem că este intersaută — în legătură cu cele expuse — descrierea a trei cocoşi 

 eclozaţi în aceeaşi zi, 23 aprilie 1952, însă de provenienţă diferită (fig. 420). 



Este vorba : a) de cocoşul nr. 123 FBT, cap de serie din lotul de primăvară 1952 

 (descris în capitolul respectiv) din generaţia filială F^, provenit dintr-un ou de 55 g şi 

 cu o greutate de 43 g la ecloziune (su])ragreutate de 8 g). Oul provine de la găina nr. 54, 

 generaţia parentală, care a primit injecţia de vitelus. 



Al doilea cocoş, b) nr. 74 FBT, provine dintr-un ou mare de 65 g, care a fost injectat 

 cu vitelus. Puiul a cîntărit la ecloziune 49 g, avea deci o supragreutate de 4 g. 



Al treilea cocoş, c) nr. 1 023 FBT, provine dintr-un ou neinjectat de 69 g (ou greu). 

 Puiul a cîntărit 49 g la ecloziune (greutate normală). 



Avem deci de-a face aici cu trei animale, dintre care unrrl (a) face parte din prima 

 generaţie filială descendentă din animale injectate, al doilea (h) i)rovine dintr-un ou de 

 categorie grea injectat, iar al treilea (c) provine dintr-un ou neinjectat. 



Greutatea oului 



Greutatea puiului la ecloziuue 



Greutatea atinsă Ia pragul adult 



A (F 1) B (injectat) C (ueinjectnt) 

 55 g Go g 69 g 



13 „ 49 ., 49 „ 



3 000 „ 2 420 „ 1 910 „ 



B şi C, cu aceeaşi greutate la ecloziune, prezintă o diferenţă de 510 g la atinge- 

 rea pragului adult, în favoarea celui injectat cti toate că animalul C, neinjectat, provine 

 dintr-un ou mai greu decît B. Animalul A, descendent F^, cu toate că provine dintr-tin 

 ou de greutate normală (de gretttate mijlocie) şi avea la ecloziune o greutate mai mică 

 decît B şi G, a atins totuşi greutatea remarcabilă de 3 kg la 7 luni (fig. 421 şi 422). 



Aceste cifre pledează pentru manifestarea crescîndă a efectului injecţiei de vitehis 

 în generaţiile succesive. 



Din studiul literaturii sovietice reiese că rezultatele pe care le-am obţinut printr-o 

 singură injecţie de vitelus lichefiat în vezicula alantoidiană la o generaţie parentală 

 sînt superioare celor obţinute prin metode zootehnice înaintate. Astfel, în cartea lui 



89 — c. 1773 



