20 lîapl F. Böbert 



ât dé Lîdtll i de tîlsîg^tede Systeme]^ ere aldeles forbigaa- 

 ede. Hvad det folgende Bidrag til Fahlbaandenes Cha- 

 rakteristik betræffer, bedes bemerket, at det kun er bestemt 

 til at henlede andre INaturforskeres Opmerksomhed paa 

 denne Gjenstand, idet jeg ikke tvivler paa^ at.Fahibaandene 

 findcs i langt större Udbredelse, end hidtil er antaget, og 

 at tillige endeel af de saakaldte Erlsleier urigtigen tåges 

 for saadanne, medens det efter nöiere Uudersögelse turde 

 vise sig, at de höre til Fahlbaandenes Kategorie» 



Efter de ovennævnte Geognosters Meddelelser og ifölge 

 mit eget Lokalbekjendtskab bestaae Fjeldene i Kongsbergs 

 Omegn fordetmeste af skifrige Bjergarter, navnligen af 

 Gneis, Glimmerskifer, Hornbicndeskifer, Talk- og Chlo- 

 ritskifer, hvis Skikter næsten staae vertikalt med et con- 

 stant Fald til Öst, — nemlig kun undtagclsesviis indsky- 

 dende mod Vest eller staacnde ganske lodret — , og tem- 

 melig bestemt stryge fra Syd til Nord. I disse Bjergarler 

 udmerke sig nu visse Strækninger tildeeis af betydelig 

 Længde og Brede derved, at deres Masser ere gjennem- 

 sprengte med Svovlmetaller, især med Jernkiis, Kobber- 

 liiis og Zinkblende, samt desuden med noget Blyglands 

 og Solv. I det Hele taget ere disse Svovlmetaller i saa 

 fine Partikler fordeelte i de til hine Strækninger hörende 

 Skikter, at man som oftest neppe vilde formode deres 

 Nærværelse, hvis ikke den store ïilboielighed, de bave til 

 at forvittre, næsten overalt meddeelte de blottede Bjerg- 

 arters Skikter et paafaldende udbleget (fabl) og oplöst 

 lldseende, — ofte fremstillende selv en smudsig bruun- 

 guul eller rustguul Farve — , hvilken Forvittring endnu 

 væseutlig befordres ved den Omstændighed, at Skikterne 

 næsten opretstaaende gaae ud i Dagen. Hist og her fin- 

 des dog ogsaa rigere Erts - Ansamlinger i disse Skikter, 



