24 Karl F, Böbert 



Sluttelig^en er cndou kiin at anmerke, at Sölvgang'e- 

 ncs Optræden ingenlunde kan komme i Betraktning som 

 en væsentljg, men ikkun som en tilfældlg Omstændighed, 

 naar man forsoger at give en Definition over Fahlbaan- 

 dene i Almindelighcd og over de kongsbergske i Sær- 

 dcleslied^ thi det er Lekjendt nok, at Fahlbaand knnne 

 være forbaanden uden Gange, bvorimod de sidste næsten 

 ndelukkende alene paa Overskjæringspunkterne med Fabl- 

 baandenc ere ædle« Disse Gange staae altsaa aabenbarli-» 

 gen i et bestemt Afbængigbeds-Forbold til Fablbaandene, 

 men ikke omvendt» 



Efter saaledes noget udforligt at have fremstillet For- 

 holdene ved de kongsbergske og for en Deel ogsaa ved 

 de modumske Fahlbaand, være det mig tilladt endvidere 

 at gjöre opmerksom paa nogle Leiesteder, der ligeledes 



Kongsberg siger: ,,PaLIhanndet blomstrer", hvilkef efter det 

 nys Forklarede ingenlunde staaer i Strid med den partielle 

 Betydning af „fahl". — Skrivemaaden Faldbaand adledes 

 af ældre Skribenter fra „Fällen", hos de tydske Bjergmænd 

 formeentlig det samme som Skikter$ jeg maa tilstaae, at jeg 

 ikke finder nogen Mening i denne Benævnelse, saa meget 

 mindre, som den norske Bjergmand paa sin Side almindelig« 

 viis ogsaa kahler Gneisformationens Skikter Baand, liToraf 

 fölger, at Faldbaand skulde være sammensat af tvendc 

 Ord, hvoraf hvert for sig saaledes betyder Eet og det Samme, 

 nemlig Skikt. Formeentlig forstaaes i den tydske Bjerg- 

 mands-Tcrminologie under „Fällen" heller ikke Skikter, 

 men ikkun visse Skiktningsklöfter. Forövrigtkalder man i be- 

 meldte Terminologie som bekjendt Steen- eller Bjergarten 

 „faul"» naar den er oplost og forvitret, uetop som ved Fahî« 

 baandenes Overflade» Vel muligt, at den tydske BjergmandSf 

 Benævnelse „faules Band" paa Kongsberg i Tidens Lob er 

 forvandsket til „Fahl- og Faldbaand" (Fahlbaand). 



