Fortsat Supplement til Norges Ornilliologie. 37 



10. Stæren, Sturnus vulgaris, har î forlöbne Efter- - 

 aar oplioldt sig- usædvanllgt længe her i Omegnen, for- 

 modentlig formedelst den överflödige Tilgang paa Ronne- 

 bær. Sidensvantsen, Dombycilla garrula, som man havdc 

 Grund til at vente i ulængde, udeblev aldeles, medens 

 derimod Konglebiten, jL^oryihus enucleator^ viste sig, 

 dog ilske talrigt. Dobbelttrosten, Turdus viscivorus, var 

 hyppigere end sædvanligt. 



!!♦ Sivsangeren, Sylvia salicaria Bcchst., S. Schoe- 

 nebæuus Nilss., som jeg i min förste Fortegnelse over 

 Norges Fugle hun med Tvivl anförle som en i Norge 

 forekommende Art, er i denne Sommer skudt i en Have 

 af Cand. medic. Siebke. Individet var en Han. Ligcsom 

 den gnulbrystede Sanger, S. Hypolais, optager den i sin 

 Sang, Strofer laante af andre Saiigfugles Melodier. 



12. Den nye Art, hvormed den skandinaviske Halv- 

 öes ornithologiske Fauna er bleven beriget, horer til 

 Piplærke-Slægten, Antkus, en Slægt, hvis Arter deels ved 

 den store Lighed, der hersker mellem dem indbyrdes, 

 deels ved den ydre Overecnsstemmelse i Farvctegning 

 med de egentlige Lærker, samt ved deres beskedne Dragt 

 ikke skjænkes synderlig Opmerksomhed af de almindc- 

 lige Jægere og Fugleiagltagere, og saaledes let blive 

 overseede. Dette har paa vor Halvöe været Tilfældet 

 baadc med Skjærpiplærken, Anlhus rupestris Nilss, og 

 Uedepiplærken, A. campcstris Bechst, hvoraf den för- 

 ste er hyppig overalt langs Kysteme, og den anden paa 

 torre Feldl ojf Sandheder i det sydlige Sverige. Professor 

 Nilsson har först gjort opmerksom paa disse to Ariers 

 Forekomst i Skandinavien. Den Art, som jeg nu optager 

 som den skandinaviske Faunas Eiendom, er den störste 

 af hele Slaegten, og först heskreven af Viellot under 



