Ora en eg-en Art af Isomorpliie. 203 



Ihcrne. Ilcrved aiilydcs el vîst Sammcnliæng; imcllcm l)Cgg-c 

 lilsvncladcnde saa (jcrnt fra Iniiandcn staaendcMineralgriip- 

 per, hviihct forklarer hvorfor de i de krys(allinislic IJrbjcrgar- 

 tcr saa ovcnnaade hyppigt Icdsagfe liinandcn» Men mcjjel cha- 

 rakleristisli ere de fcldspalliag^tige Mineralier forskjeIli(je fra 

 Gliminerurterne og; de gliniinerag^lige Mineralier derved, at 

 de FörsCe aldrig^ Lave optag^el Vand î deres Composition. 

 Delte lurde Lidröre fra, at de î dem indclioldte 1 og' 1 

 atomig^e Baser næstcu kun beslaae af Alhalîcr, der for- 

 medelst deres stærkere basiske Eg^enskab niaatte fortrænge 

 Våndet, medens det af Glimmcrartcrne, som indeliolde 

 Talkjord og Jernoxydnl, lettere blev optaget. — Formelen 

 for Gliaimercn fra Miask, Monroe og- Karosulik og; sikkert 

 endnu mange andre Glimmerarlcr er Granatens. Ileraf 

 lader sig* den Omstændig-licd forklare, at Granater saa 

 byppigt forekomme Indvoxede i Gliuimcrskiferen. 



Tilsidst kommer jeg tilbage til det allerede i Bcgyn« 

 deisen af denne Afhandling' opkastede Spörgsmaal: hvor- 

 for vel ikke, da dog Aspasiolith og Cordierit forekomme 

 ved Siden af hinandcn, ogsaa Serpentinen ledsages af 

 Olivin? 



At Våndet ligcsaavel som enhver anden af de hidheu- 

 liörende Baser ved Aspasiolithens og Ser|)entinens og 

 overhovedet ved alle i Urbjcrgmassen forekommende vand- 

 boldige Mineraliers Dannelse maa have været forhaan- 

 den, vil ikke let blive draget i Tvivl. Men hvorfor er 

 nu Våndet saa totalt blevet optaget af Serpentinmassen, 

 at end ikke nogen nok saa ringe Deel Olivin kunde op- 

 staae , medens Cordieriten kun paa enkelte Steder 

 optog Vand i sig, og derved blev til Aspasiolith? -^ For 

 at opiöse dette Spörgsmaal maae vi först skue tilbage paa 

 disse Mineraliers Formler; 



