Om Våndets Bevæg^elscr. 359 



som man ifölßc Sagaens compliccrcde Natur Kan rorIan(»o. 

 Den eneste Ström af Bctydenhed, soin sl:iil<Je synes al 

 staa i Suid med üdkaslel, er den Anlarkliske. Denne 

 Ström skulde nemlig^ i Analogi med den AiklMiC vise sic 

 paa Öslhyslen af de! saalaldle sydlige ContinenI, hvorfra 

 den skulde lobe mod Nordost og; saaledes, deels slöde 

 paa Östkysten af Palag^onien, deels retardere vest om lld- 

 landet gjennem den store Ilavaabning; mellom l^^ap tlorn 

 og Nordspidsen af Trinilctslandet. iMen dersom man 

 turde antage, at den Ström, der, som en Deviation af 

 Æqvatorialslrommen, lued stor Rotationskastiglied udskydes 

 fra Östkysten af Sydamerica hcnimod og sydom iSyliol- 

 land, liavde nog-enluude fri Passage sydöstlig om Sydpo- 

 len, paa hvilken Vei den natnrligviis vil afljöles: saa 

 kunde den antarktiske Ström betragtes som en Fortsæltelse 

 af samme, og dennes Fremtræden vestenfor, I Ryggen, 

 eller, saa at sige, i Kjölvandet af Sydamcrica vilde være 

 en naturlig Folge af al dette Continent er det eneste Land- 

 parti, som fra Æqvatcr af rækker op til nogen betydelig 

 Brede i den sydlige Hemisphære. 



Af ovenantydede Grunde allsaa, nemlig Oceanets 

 höiere Temperatur i Æqvatorial- end i Polaregnene, de 

 herskende V^indes fra Æqvalor divergerende Retning i 

 hegge Hemispliærers höiere Breder, Tropehavenes stærkc 

 Uddunstniiig og Dunsternes Transport til "Mioldere Jord- 

 strög, hvortil endnu kommer de sidstnæ\nte Haves for- 

 holdsviis store Kulde paa Dybet^ og i Betragtning af den 

 Befcræftelse, det paa disse Grunde hyggede Strömudkast 

 har fundet i Havets Bcvægelser paa Overfladen, hvor Er- 

 faringen kan overtage en umiddelbar Control, kan man 

 vel, uden at forfalde til tbeor 'tiserende Fnsentasteri, an- 

 läge at der paa Bunden af Verdenshavet og i dels dybere 



V* 4 y 2 



