Om Vandefs Bevægpelscr. 363 



den, rive med sijj Alt, livad der er niel^anisk îndblandel î 

 Vandef, 0{; saa!edes rense Tropeliavene for al Miulder- 0(J 

 Slamg^elialt, en Ansknclse, som synes al finde nocet Med- 

 hold i disse flaves store Gjennemsig^tijjhed, 



3Ien dersom dot liar sin Ri(>iiglied med Våndets oven- 

 beteg-nede Virksomhed baade paa Jordens lörrc Dele ojj i 

 Havbæbkenet, saa kommer man til del vigtig-e geologislîe 

 Resultat, at Jordlegemet bcfinder sig i en, bvorvcl lang- 

 som, Afplatningsproccs, Tbi naar de rindende Vande 

 arbeide paa at nedbryde og boriföre Klodens Landpartier, 

 og de dybe Havslrömme före alt rörligt Gods, som kom- 

 mer inden deres Fnemærker, ned mod Æfjvator, lildecls 

 vel ogsaa foröge deres Last ved at rasere Ilavbnnden : 

 saa bliver en Forlængelse af Jordens Æqvatorialdiameter 

 Gg en Forkortelse af dens Axe en Selvfölgc. 



Man vil nalnrligviis lier opkastc dot Sporgsmaal, om 

 man siden Colombiis's Dage bar mærkct til nogen Op- 

 grunding af Æfjvatorialliavene? Saavidt jeg veed, kun paa 

 eel Sted, nemlig i Atlanterhavet under eller lidt söndenfor 

 Æqvator 20^ vestenfor Parisermeridianen» Det kan des- 

 udcn være Ivivlsomt, om Havbundens Nærmelse til Hav- 

 speilet paa delte Sted skriver sig fra Sedimentation, eller 

 fra hævcnde plutoniske Kræfler. Men herved maa bemær- 

 kes, at dersom Jordens fasle Kjærne afplatles, saa deeltagc 

 ogsaa dens flydendc Masser i nogen Grad i Afplatningen, 

 og fölgelig kunne de Forandringer, som Tropehavenes 

 Dybder maatfe undergaa, ingenlunde saa ligetil ijene som 

 3?aaIestok for de der afsattc Miueralmassers Mægtigbed. 

 Dcsuden selv om den Kundskab, man har om Tropehave- 

 nes Dybder, var saa gammel og fuldslændig, at man med 

 Visbed kunde paastaa at ingen mærkelige Forandringer 

 deri vare indtrufne siden Columbus's Dage, saa er dog 



