60 M. Sårs. 



lys græsgron eller grönguul Farve, hvilke ikke tindes, i det 

 mindste ikke saa afstikkende mod Skallens Farve, hos E. mi- 

 liaris, hvor de ere brungråa eller guulgraa. Endvidere ere 

 Piggene hos denne sidste tykkere, og, hvilket jeg al tid har fun- 

 det constant, paa deres yderste Halvdeel livlig fiolette; medens 

 deres inderste Deel er smudsiggrön. Hos E. microtuberculatus 

 ere derimod Piggene græsgronne, lysegrönne eller gröngule, 

 oftest med hvidagtig Spids, sjeldent lyseröde eller rödbrune 

 med hvid Spids. Skallen er ogsaa hos denne Art mindre ned- 

 trykt eller meget mere hvælvet end hos E. miliaris, og dens 

 Knuder noget mindre ; endelig er Mundhinden belagt med tæt- 

 siddende taglagte græsgronne Kalkplader, hvilke hos E. mili- 

 aris ere mindre, sidde mindre tæt sammen eller oftest ikke 

 engang beröre hverandre, og ere af en lysebrun Farve. 



Efter det Anforte gives herved folgende Diagnoser af de 

 tvende Arter: 



Echinus (Psammechiiius) microtuberculatus. 



Testa conico-hemisphærica olivacea (raro ruta), fasciis 

 verticalibus 10 viridi-luteis in ambulacris ornata; tuberculis 

 minoribus; spinis virentibus (raro rufis) apice albidis; mem- 

 brana buccal i sqvamis imbricatis viridibus dense tecta. 



Echinus (Psammechinus) miliaris. 



Testa depressa uniformiter fusco virescente (raro ruta); 

 tuberculis majoribus; spinis violaceis, basi virentibus ; membra- 

 na buccali sqvamis non imbricatis, ])allide fuscis, minus dense 

 tecta. 



36. Echinocyamus pusillus (Spatangus) Müll. 



Af og til ved Neapel paa 10 — 40 Favnes Dyb, som det 

 synes mindre hyppig end i Nordhavet. Jeg finder forresten 

 ikke den allerringeste Forskjel mellem den middelhavske Form, 

 som Agassiz og Desor (I. c. pag. 140) opföre som en særegen 

 Art under det Lamarckske Navn E. tarentinus, og den nor- 



