62 M. Sårs. 



Denne Art synes i Middelhavet at repræsentere vor nor- 

 diske Brissus fragilis DUb. & Kor. Denne sidste har vol i 

 Almindelighed hiins Habitus, ligedanne Semitæ o. s. v., hvor- 

 for Agassiz og Desor ogsaa henföre den til Slægten Schiza- 

 ster, anden Typus „med lidet dyb uparret Ambulacrum'' 

 (skjöndt der just ikke er saa betydelig Forskjel paa Dybden 

 af denne mellem disse to Arter); men den bör dog udentvivl 

 generisk adskilles fra S. canaliferus, som constant har 2 Ge- 

 nitalporer, og henfores til den af Philippi (Archiv f. Naturg. 

 1845. 1. pag. 347) opstillede Slægt Tripylus, da den stedse 

 har 3 Genitalporer (Düben og Koren angive urigtigen 4), idet 

 nemlig den forreste höire mangler. Forresten afviger Tripylus 

 fragilis fra alle de af Philippi og senere af Troschel (ibid. 1851. 

 pag. 72) beskrevne Arter af denne Slægt derved, at den dor- 

 sale Pol ligger bag Midten af Skallens Længde, og ligner heri 

 Schizaster; dog er denne Pol langtfra beliggende saa langt 

 bagtil som hos S. canaliferus, og Skallen er ogsaa paa dette 

 Sted megst lavere. 



40. Spatangus meridionalis Risso. 



Ved Neapel og Messina paa 20 — 50 Favnes Dyb, sjelden. 

 Det var mig af stor Interesse at erholde denne Form for at 

 kunne afgjore, hvorvidt den virkelig er forskjellig fra den nor- 

 diske S. purpureus Müll., med hvilken den ved forste Öiekast 

 viser en overordentlig stor Lighed. De fundne Exemplarer 

 vare indtil 4" lauge, altsaa ligesaa store som de störste 

 nordiske. 



En nöiagtig Sammenligning af lige store Exemplarer af 

 begge Former viste da, at af de af Philippi (Archiv f. Naturg. 

 1845. 1. pag. 350) anförte Forskjelligheder ere kun Nr. 1 og 

 2 begrundede, idet nemlig hos S. meridionalis Skallens störste 

 Bredde falder i Midten, ikke i den forreste Trediedeel, og den 

 forreste Fure er langt dybere. De af Philippi under Nr. 4 og 



