Nogle diamagnetiske Forsög. 149 



altsaa ogsaa er en Nordpol (cfr. Fig. 3), — den modsatte 

 Virkning har naturligvis fandet Sted mellein Stavenes Ender 

 og den bagenfor samme liggende Magnetnaals Poler, saaat 

 Afböiningens Störreise er fordoblet. — Da nu efter §§ 1 og 2 

 venstre Wismuthstav betinder sig i en Spiral, der under de 

 forhaandenværende Omstændigheder vilde give en deri anbragt 

 Jernstav en Nordpol opad og Sydpol nedad, — den höire 

 Wismuthstav i en Spiral, hvori en Jernstav i dens Sted vilde 

 have faaet sin Sydpol opad og Nordpold nedad, saa har Wis- 

 muthstavene altsaa i begge Spiraler faaet sine Poler i de 

 Ender, hvor Jernstave under samme Forholde vilde have faaet 

 de modsatte Poler. 



Man ser endvidere, at en indifferent Frastöden mellem 

 Wismuthsubstants og Magnetpoler i alle Tilfælde maatte have 

 havt Naalens uforandrede Hvile til Folge, — samt at en i 

 Wismuthstavene som Ledere ved deres Bevægelse induceret 

 Ström nok kunde have frembragt en Bevægelse hos Naalen i 

 den her resulterende Retning, men ingen varig Hvile i nye 

 Ligevægtsstillinger. 



Denne Forsogsrække viser alt<aa: 



1) En gjennem Spiralerne gaaende Ström har ingen umid- 

 delbar Indvirkning paa Magnetnaalen. 



2) Wismuthstavenes Forskydning medforer Afböininger af 

 Naalen, som ere en Folge af Stavenes Electrodiamagnetisme. 

 Electrodiamagnetens Poler indtage de Ender, hvor en Electro- 

 magnet under lige Forholde vilde have de modsatte Poler. 



3) De ved Stavenes Forskydning observerede Forandrin- 

 ger i Naalens Ligevægtsstilling kunne ikke forklares af en i 

 Stavene som Ledere induceret Ström. 



§5. 



Da Magnetnaalene ifolge § 1 ere MG*"" lange og Afstan- 



11 



