234 I. C. Hörbye. 



endnu nogle Partier over Skovgrændsen ; deres Profiler vise 

 sig fra et ophöiet Standpunkt somoftest med jævne og hori- 

 zontale Linier, der efter nogen Fortsættelse gjerne ende med 

 en steil Afsats, saa det fra det Fjerne seer ud, som om alle 

 Aasdrag her vare opbyggede af horizontale, hist og her steilt 

 afbrudte Plader. Men heller ikke paa disse holeste Punkter, 

 hvorhen jeg först og fremst rettede min Kours, fandt jeg hvad 

 jeg sögte; paa saadanne veirhaarde Punkter er Bjergarten i 

 disse Egne gjerne sönderbrusten i Blokke, og oftest seer man 

 sig paa saadanne forresten godt situerede Punkter skuffet i 

 sine Forventninger om at træffe den faste Fjeldgrund, idet 

 man vandrer henad lutter lössprengte Qvadre af Flötserne. — 

 Naar Fjeldene i disse Egne paa enkelte Steder vise mere 

 ujævne og knudrede Former, hidröre disse altid fra Grönsteen, 

 og hver enkelt Fjeldknude antyder isaafald altid det Udgaa- 

 ende af en saadan Masse. Men heller ikke disse Protu- 

 beranser yde noget Udbytte, de ere gjerne basaltformigen af- 

 sondrede, Blokkene sammenstyrtede til Dynger af Ruiner. 

 Man kan derfor gjennemstreife disse Egne i forskjellige Ret- 

 ninger uden at stöde paa et eneste Mærke efter Afskuringen, 

 navnligen er det faafængt Arbeide her at söge dem paa Fjel- 

 denes Överste. Jeg troer virkelig, at Striberne i denne Egn 

 aldrig ligge blottede i Dagen; de maae med Flid opsöges, 

 idet man blotter Fjeldets Overflade og renser den med Vand. 

 Naar Vilkaarene ere saadanne, kommer det erholdte Ud- 

 bytte sjelden til at staae i et rimeligt Forhold til Tiden, som 

 er anvendt, eller til Vanskelighederne, som ere overvundne. 

 Saaledes vare mine Toure til de holeste Punkter i Egnen 

 uden væsentlig Nytte; det Eneste jeg i denne Retning kunde 

 observere paa Anåtjeld, Krökjet, Lillefjeld, FetsjÖ-Rien, Rän- 

 nings-Vola o. s. v. var, at Stödsiderne efter al Sandsynlighed 

 ikke kunne vende mod Nord. Kun paa Ramberg ved Soen 



