Om de erratiske Phænomener. 241 



mod Sydöst, begge lobende i Retningen hor. 4|. Naar Mas- 

 serne her have kunnet paavirke den steile Væg, kan deres 

 sande Kours ialfald aldeles ikke have været mere sydlig, men 

 snarere mere ret vestlig end hvr. 4|, og det forekom mig der- 

 for sandsynligt, at deres Hovedretning her maatte have været 

 omtrent i hor. 5. Længere hen fik jeg ved et uventet Til- 

 fælde den bedste Anledning til at verificere denne Observa- 

 tion. Et heldigt Træf förte mig nemlig paa Fj eldets östlige 

 Side til et Punkt, hvor just nylig et Steenskred havde blottet 

 et betydeligt Stykke af Fjeldsiden; Solen stak netop frem 

 efter en Sneskur og belyste den vaade Klippeflade, saa Phæno- 

 menet laa for mig i al dets Friskhed. Jeg fik her den bedste 

 Observation paa hele Reisen. — Nogen særdeles stor Kraft 

 har Friktionsbevægelsen her paa Stedet vel neppe havt; de 

 fremstaaende Kanter aT Klippen fandtes vistnok meget tyde- 

 ligt afrundede og polerede, men heller ikke mere, og mangen 

 pukkelformig Ujævnhed stod endnu igjen, som i lavere lig- 

 gende Egne sikkert ikke skulde være levnet heel og holden. 

 Fjeldsiden var poleret, skjönt ikke fiint, og grove Striber, be- 

 liggende saa tæt ved hinanden som muligt, saaes overalt; 

 ogsaa fine Ridser vare sommesteds synlige. Striberne her 

 variere betydeligt i deres Strög, idet de repræsentere alle 

 Retninger lige fra hor. 3 til hor. 8. Men paa dette Sted er 

 ikke som andetsteds i disse Egne Tegn til, at de indbyrdes 

 saa afvigende Striberetninger skyldes flere i Tid forskjellige 

 Friktionsbevægelser. — At ansee Middeltallet af de observe- 

 rede Yderled for Bevægelsens Hovedretning her paa Stedet, 

 vilde dog vistnok være mindre rigtigt. De afskurende Masser 

 have nemlig truffet Fjeldsiden i en skråa Retning, og enkelte 

 Partier af dem have saaledes meget let kunnet faae en större 

 Afvigelse (mod Nord), end de ellers vilde have havt, saa at 

 det allerede paa Forhaand kan skj onnes, at den sande Mid- 



