250 I. C. Hörbye. 



at de frerafarende Erosionsmasser kom fra disse höiest belig- 

 gende Strög o«: altsaa bevægede sig fremad omtrent mod Syd 

 over den vide HöiQeldsslette, livorigjonnem Tänåen, Storåen, 

 Lilleåen og de andre El ve for? Våndene fra Höifj eldenes 

 „Dore" ned i Storsjöen. Men istedetfor dette finde vi, at 

 Masserne ere rykkede frem fra denne forlioldsviis lave Slette 

 selv, hvis alleröverste Deel kun ligger ubetydeligt höiere end 

 300 Fod, ja Mærkerne paa Hus-Vola have tildeels en Retning, 

 der endog peger tilbage til Storsjöen som Udgangspunkt, det 

 laveste Basin i hele Egnen, m. a. 0., alle gjenstaaende Mær- 

 ker efter de afskurende Blokkes Transport tyde snarere hen 

 paa, at disse stævnede op mod Egnens holeste Partier, end at 

 de glede ned fra disse. — Saaledes ere Forholdene her i Vir- 

 keligheden; man faaer længe nok gjentage hiin Bemærkning, 

 at de almindelige Love for enhver Bevægelse isaafald maae 

 have været ophævede for Friktionsphænomenets Vedkom- 

 mende. 



Efteråt jeg saaledes har anfört, hvad der paa denne 

 Reise blev iagttaget paa Östsiden af det allerede tidligere 

 undersögte Strög, vende vi os til vestligere Egne, og vi kunne 

 her begynde med Strækningerne i Vest for Soen Fæmun. 



Det sydligste Punkt, hvor jeg her fandt Afskuringens 

 Mærker, ligger ved Tufsingdals Grube i Vest for Fæmun; 

 Striberne fandtes her meget steilt opadstigpnde mod V. 9f. 

 Paa Blaaqvartsen ved Rostbækken og i Nordöst for nys 

 nævnte Grube sees enkelte lange og grove Striber mod V. 9J 

 og 9J. I Nord for Gaarden Bakkan i Tufsingdal ligge Hol- 

 derne „Bakke-Kletterne"; paa den ene af disse observeredes 

 meget steile Stödsider, veedende mod Syd, samt enkelte Stri- 

 ber, opadgaaende mod V. 9J-. Östligt under Kletterne Spoer 

 af Furer mod V. 9|. 



I Nauras Dal kunde jeg intetsteds opdage noget Spoer 



