256 I. C. Hörbye. 



Hidhen hörende Mærker ere observerede ned gjennem hele 

 Gudbrandsdal, ja östligt henimod Rondene, og jeg havde gjort 

 sikker Regning paa at finde saadanne paa Strækningen nær- 

 mere Osterdalen. Men paa hele Ströget mellem Foldal og 

 Atnesjö har jeg intetsteds kunnet finde ringeste Spoer af Frik- 

 tionen, uagtet jeg har befaret disse Fjelde om Döle-Sölen i 

 tre forskjellige Retninger. I Syd for det nævnte Fjeld kom- 

 mer den Reisende pludseligt ind paa en med store Granit- 

 blokke tæt besaaet Mark, og disse kunne dog maaskee lede 

 os paa Spoer med Hensyn til Friktionsbevægelsens sandsyn- 

 lige Retning her. Hvis nemlig denne Granit er anstaaende i 

 Solen, har man altsaa heri et sikkert Bevis for, at vi her ere 

 indenfor Omraadet af den store sydgaaende Friktionsbevæ- 

 gelse. Men Solen er endnu ikke undersögt; jeg har selv kun 

 reist over dens sydlige Knæ, hvor Bjergarten ikke er Granit, 

 skjönt vistnok ligesom i Fjeldets Omegn en nærstaaende kry- 

 stallinisk Bjergart. Da jeg nede mod Holmsjö etsteds har 

 fundet Bjergarten mere granitisk skjönt paa langt nær ikke 

 identisk med den, hvoraf de omtalte Blokke bestaae, anseer 

 jeg det ikke usandsynligt, at Granit kan danne det Överste 

 af Döle-Sölen, og at saaledes Blokkene kunne være komne 

 derfra, altsaa fra Nord. Naar man derhos veed, at sydgaa- 

 ende Mærker ere observerede paa denne Bredde vestenfor i 

 Gudbrandsdal, synes det temmelig rimeligt, at Grændsen mel- 

 lem to forskjellige Retninger af den her omhandlede Bevæ- 

 gelse kan trækkes etsteds nordenfor Döle-Sölen. 



Paa Fjeldene mellem Ringebo og Österdalen saa jeg dog 

 etsteds tydelige Striber, lobende mod Syd 2^, nemlig vestligt 

 ved Muen, mellem Muvand og Flaakjön. — Hvor Ringebo- 

 Qeldene begynde at skraane ned mod Vænebygden, ved Pynta, 

 sees gode Stödsider forsynede med Striber lobende mod Öst 

 lOf. Længere nede paa Skraaningen, nær Vænebygdens 



