268 Harald Hansteen* 



rallelstruktur, Linealen betyder Ertsleiet, der felger Struktur- 

 retningen. 



Løfter man Bogen med Linealen op ved det ene Hjorne, 

 saa at deUe ligger 5 Grader høiere end det diagonalt modsatte 

 Hjørne, saa har man et Billede af Ertsleiet. 



Storvarts Grube. 



Dette Leie har en Mægtighed, der paa sine Steder har 

 naaet op til over 2 Favne, men sædvanlig er omtrent h eller 

 J Favn. Leiet har en Bredde af indtil 200 Favne. Driften 

 fortsættes fremdeles efter Længden, men med et mere variabelt 

 og i det Hele mindre rigt Udbytte end i tidligere Perioder. 

 Ertsen bestaaer af drøi Kobberkiis intimt blandet med alminde- 

 lig Svovelkiis; ofte fortrænger Magnetkiis, sjeldnere Zinkblende 

 de nævnte Kise; i første Tilfælde optræder Magnetkisen som 

 Matrix, hvori enkelte Pletter af Kobberkiis sees indsprængte. 



Leiet er ikke begrændset inden en bestemt Flade mod det 

 Hængende og Liggende, og Ertsen besidder tilsyneladende ikke 

 Kontinuetet, idet der meget hyppig viser sig Partier af Sideste- 

 nen indkilede i Ertsen, „bjergsprængt Malm,''*' eller disse Bjerg- 

 partier tage saaledes Overhaand, at Ertsen endog bliver borte i 

 „malmsprængt Bjerg." 



Paa nogle Steder, især i de inderste og fattigste Udlænk- 

 ningsdriftcr, viser Ertsen sig indsprængt som smaa Korn, af et 

 Knappenaalshoveds Størrelse, i enkelte af de regelmæssig lig- 

 gende Skiferlag, og Leiestedet optræder saaledes i Lighed med 

 Kongsbergs Fahlbaand *), et Forhold som lettere gjengives ved 

 Tegning end med Ord. 



*) Durochcr forolaaer, i det geologiske Afsnit af Voyages en Scandi- 

 navie publiés par P. Gaimard, Benævnelsen „gisements en fahlban- 

 des" anvendt om alle Metalsulphureter og Sulphoavsenieter, omstrøede 

 midt i skifrige Bjevgarter og anvender dette Udtryk om lieromhandlede 



