Om Storv. Gr. Ertsleies Ud s trækn in ff i Felt. 269 



a .■>■:•>; 



Eoranstaaende Figur, der fremstiller den „inderste Gjennem- 

 nemslagsort niellem No. 6 og No. 7," viser et saadant fahlbaand- 

 artet Parti af Leiestedet; a a er en Zone af indsprængt Kiis i 

 Flugt med Strukturen. E er Ertsleiet som er bjergsprængt. 



Naar man stikker Linealen skjævt ind mellem Bogens Blade, 

 saaledes at den atter kommer ud nærmere Bogens Ryg, og der- 

 paa giver Bogen en Hældning mod Ryggen (af 30 til 40^ fra 

 Horizontalen), saa har man et Billede af Ertsleiet i 



Kongens Grube. 



Dette Ertsleie har en Mægtighed sædvanligviis af 1 Favn, — 

 paa sine Steder endog 4 Favne — , der hurtig udkiler sig til 

 Siderne. Leiet er intetsteds bredere end 50 Favne, medens det 

 er forfulgt med uafbrudt Grubedrift 950 Favne i Længden og 

 endnu forfolges. 



Ertsens Grundmasse er tæt Kobberkiis, hvori en større eller 

 mindre Mængde almindelig Svovlkiis tindes udkrystalliseret. Paa 

 sine Steder forsvinder Kobberkisen ganske mellem Svovlkiiskry- 

 stallerne. Magnetkiis or sjelden i dette Leie. 



Leiestedet er flere Steder fahlbandartet. Store Stykker af 

 Sidestenen findes ofte indkilede i og fortrængende Ertsmassen. 



Leiets Hængende dannes af en særegen, finkornig til tæt, 



Grubcr. Med Henviisning til her citeredc Verk maa Nedskriveren 

 tilføie, at Durochers lagttagelser i Røros .Verks Gruber formentlig 

 ere baade de fuldstændigste og rigtigstc, vi have seet offentliggjorte. 

 Endvidere maa bemærkes, at det kun er af Mangel paa andet be- 

 kvemt Udtrj-k, at man fremdeles bruger Bcnævnelscn Leie om disse 

 Ertsnedlag. 



