270 Harald Hansleen. 



haard Bjergarf, af Arbeiderne kjendt under Navnet Haar d ar- 

 ten, der dog hvor den optager Glimmer, uagtct sin Haardiied, 

 faaer megen Liglied med de i Egnen sædvanlig forekommende 

 Skifere. „Haardarten" sees mellem de fremstikkende Skikthovcder 

 udenfor Grubeindgangen, den viser sig som en lys grønliggraa 

 tæt Masse indleiet mellem Skiferne, men en liden Green af Haard- 

 arten gjennemsætter gangförmig disse paa et kort Strøg med pa- 

 rallele Sidevægge. 



Leiets Liggende udgjores af de sædvanlige milde Skifere, 

 hvilke Arbeiderne kalde ,,Skjølen," en Benævnelse, som rigtigere 

 kunde anvendes paa Haardarten i det Hængende *). 



Muggrubens Ertsleie 



har samme Positionsforhold som Storvarts Grubes, med hvilket 

 det ogsaa i andre Henseender har nogen Lighed. 



Muggrubens Ertsleies Mægtighed er henimod J Favn, men 

 temmelig jævnt aftagende til begge Sider, indtil Udkiling finder 

 Sted. 



Leiets Bredde er 60 Favne, men i Længde er Leiet op- 

 fahret 420 Favne, og Udlænkning finder fremdeles Sted. 



Muggrubens Leie er meget mere regelraæssigt end de for 

 beskrevne. Leiets Begræedsningsflader mod det Hængende og 

 Liggende ere skarpe og nogenlunde jævnt lobende. 



Ertsen er temmelig reen tæt Kobberkiis, som dog hyppig 

 fortrænges af Magnetkiis, men meget sjelden af almindclig Svovlkiis. 



Ertsen viser sig overalt indsprængt med tommestore Styk- 

 ker af Sidestenen, der ligge saa tæt sammen og forekomme i 

 saadan Mængde, at Ertsen blot synes at danne et Net om disse. 



*) Durocher forklarer de llorosiskc Ertsleicr clannede paa samme Maade 

 som Fahluns Ertsleie, hvor de der forekommende Skolar skulle have 

 bestemt Ertsens Plads, da den gasformig trængtc sig frem. 



