290 Peter Waage. 



Vægtsmængder af Elementerne ere disses Enlieder, man maa ogsaa 

 komme paa det Ilene med, hvilken kemisk Vær di (Syn. 

 kemisk Effekt, kemisk Virkekraft, Mætningskapacitet, Substitu- 

 tionsevne) der tilkommer enhver af disse Enheder. De Symbo- 

 ler, hvormed man betegner de kemiske Enheder ere ligesom Bog- 

 staverne i Alfabetet eller Ordene i det kemiske Sprog. Foråt 

 Sproget skal kunne være korrekt og tydeligt er det nodvendigt, 

 at disse Symboler ikke alene betegner virkelig kemiske Stør- 

 relser — altsaa ikke thermiske Atomer eller Voluraatomer — , 

 men de maa ogsaa betegne Størrelser med kun en eneste ufor- 

 anderlig Værdi, — Ordene maa ikke paa en og samme Tid 

 kunne have ganske forskjeUige Betydninger. 



De tidligere Theorier have ifølge sin Natur ikke gjort det 

 nodvendigt at lægge saa megen Vægt paa Værdien af de kemi- 

 ske Størrelser. Man har ved Studiet af den kemiske Kraft, 

 Affiniteten, mere dvælet ved dens Kvalitet — Intensiteten (cfr. 

 f. Ex. Bergmans og Berthollets Affinitetslære) end ved dens 

 Kvantitet — Kapaciteten. Ganske overseet det Kvantitative 

 ved Affiniteten har man just ikke. Ved Antagelsen af Atom- 

 vægterne, ved at indføre Begrebet Æquivalent (om Størrelser 

 med samme kemiske Værdi) har man skaftet sig Udtryk for 

 Kapaciteten; men det forste af disse Udtryk er bleven utilstræk- 

 keligt, og det sidste er bleven ubrugbart som synonymt med 

 Atom, efteråt man er kommen paa det Rene med, at ikke alle 

 kemiske Enlieder have samme kemiske Værdi. 



Ved at fastsætte Atomvægterne udmynter man paa en Maade 

 hvert Element i ensartet Smaamynt af en bestemt Vægt og 

 Størrelse. Men man har ikke tidligere været opmærksom nok 

 paa disses Præg; de have alle gjældt for Enskillinger. Som vi 

 senere skulle faa se, har den større Udvikling og udvidede An- 

 vendelse af Substitutionslæren, hvorefter de kemiske Processer 

 betragtes som en gjensidig Ombytning, ^ort det til en tvingende 



