De surstofholdige Syreradikalers Theori. 301 



galvanisk Sojle, snart andre Dekompositionsmaader, snart et 

 Stofs Dannelsesmaade afgav den sikreste Vej til at finde dets 

 Konstitution, eller lettest robede, hvilke dets Radikaler vare. 

 Vi skulle snart se, at vi i Substitutionslæren har en langt lettere 

 og sikrere Vcj til at finde disse Radikaler; forst skulle vi imid- 

 lertid dvæle noget ved Radikalernes kemiske Værdi. 



Vi have tidligere sogt at frernhæve, hvor overordentlig vig- 

 tigt det er for en klar, sikker og letvindt Fremstilling af de ke- 

 miske Processer, at man kommer paa det Rene med, ikke alene 

 hvilke de kemiske Enheder ere og hvilke relative Vægter, der 

 tilkommer enhver af disse, men ogsaa hvilken kemisk Værdi 

 disse Enheder have i Forhold til hinanden. Det samme gjælder 

 ogsaa for Radikalerne; disse ere ogsaa kemiske Enheder, hvis 

 Vægt og Værdi man maa mærke sig. Ligesom ved Atomerna 

 udtrykke vi Radikalernes kemiske Værdi ved at inddele dem 

 i enatomiske (= H), toatomiske (=^ 2 H) og treatomiske 

 (- 3 H). 



Et andet Sporgsmaal bliver at finde de Love, hvorefter 

 Atomerne sammentræde til et Radikal af en bestemt kemisk 

 Værdi; thi at Radikalernes Værdi lovmæssig betinges saavel af 

 hvert af de konstituerende Atomers Værdi som af disses Antal, 

 er noget, som man vel ikke kan tvivle om. Vi kjende neppe 

 disse Love tilstrækkelig og kunne saaledes ikke fra et Radikals 

 Bestanddele altid slutte os til det færdige Radikals Værdi, ja 

 vi kjende ikke engang med Sikkerhed alle Atomers Værdi (f. Ex. 

 Kulstoffets). 



Naar Gerhardt har opstillet den Lov, at, naar to Radi- 

 kaler forene sig sammen ved simpel Addition til et nyt Radikal, 

 da er Værdien af dette nye Radikal lig Difterentsen mellem de 

 sanunentraadte Radikalers Værdi, saa holder den vel Stik i mange 

 Tilfælder, men den kan dog ikke uden visse Hjælpehypothe- 

 ser og Forudsætninger anvendes overalt. Efter dene Lov forkla- 



