308 Peter Waage. 



saa godt som udelukkende forekommende Kombinationer ere en- 

 ten et enatomîsk med et enatomisk, et toatomisk med et toato- 



fælde synes at fremhyde. Forholdene 1 -f" 2 og 1 -|- 3 have vi 

 ogsaa for Basernes Vedkommende ved samme Lejlighed berört. Hvad 

 andre Forbindelser af samme Sammensætning angaar f. Ek. Vand- 

 stofhyperoxyd og de øvrige Hyperoxyder (se disse), Halvchlorsvovl, 

 Kvælstofoxyd, Kvælstofoxydul o. s. v,, da maa man udentvivl for- 

 doble Formlerne for disse Stoffer, hvis man vil udtrykke deres Type- 

 molekyl. Den brugelige Formel for Halvchlorsvovl f. Ex. CIS udgjør 



(67,5 'X 



. ■ = 14,4y, Forholdet bliver jo rigtignok det sam- 



Cl S I 

 me om vi fordoble Formelen, men naar vi skrive Formelen p, ç, ( saa 



kunne vi anse Forbindelsen bestaaende af 2 enatomiske Radika- 

 ler, der svare til Radikalet i Chlorsyrling. og indenfor selve Radikalet 

 kan Forholdet mellem Bestanddelene gjerne være 1 -f" 2, eller 1 + 3 

 eller 2 -f- 3 eller 1 + (1 -f- 1 -f- 1) o. s. v., ja disse Forholde 

 høre her (i Radikalerne) endog til det sædvanlige. Et Typemolekyl 

 træder ikke som saadant i Forbindelse med et Atom eller Radikal 

 og det optrædcr heller ikke substituerende i Typerne. Det synes som 

 om dets Evne til at kunne forbinde sig med andre Legemer er for- 

 mindsket ved den ligelige Fordeling af cnsgjældende eller uensgjæl- 



dende Atomer eller Radikaler i sammel .[ > -f- 2, 1 + 3 )• 



Bestanddelene i Typemolekylet synes at være i Ro, at holde hinan- 

 den i Ligevægt just paa Grund af dette Forhold af deres Værdier. 

 Naar vi ved et andet Agens derimod forsøge at skille disse Bestand- 

 dcle fra hinanden, da optræder hver for sig med den Affinitet, som 

 efter dens Natur tilkommer den (ofr. om status nascens i sidste Af- 

 snit); de stræbe da strax at retablere Ligevægten og forene sig en- 

 ten med et ensartet Atom eller Radikal {med sig selv) eller med en 

 Bestanddel af en anden Art til et Typemolekyl. Reaktionen bliver i 

 ethvert Tilfælde en dobbelt Dekomposition. Atomet enkeltvis og Ra- 

 dikalet enkeltvis er det altsaa vi tinde begavet med en Stræben efter 

 at forene sig med et andet Atom eller Radikal til en Forbindelse, 

 til et Typemolekyl. Maaske denne Stræben just er betinget af dette 

 ul ige Forhold i Værdien af Bestanddelene, — for Radikalets Ved- 

 kommende af et Overskud af Værdi hos en af Bestanddelene; maa- 

 ske man endog kan slutte omvendt, at ethvert Radikal maa in- 

 deholde Bestand dele i et saadant Forhold, at en af dem 

 er tilstede i Overskud med Hensyn til Værdien. (Sammenl. 

 om Radik. Pag. 305 seqq.). 



