348 Peter Waage» 



ve ingen Analogier blandt Ammoniaktypederivaterne, medens andre 

 af de ovennævnte Forbindelser formedelst sin store Lighed med 

 Ammoniakderivaterne bedst passer til den første Betragtnings- 

 maade. Hvis man ikke vil antage, at man har f. Ex. baade et 

 Antimontriæthyl-Radikal og et Antimontriæthyl med samme Kon- 

 stitution som Ammoniak, saa maatte vel Kjendskab til flere af 

 disse Legemers Damptæthed afgjore, hvilken af disse Betragt- 

 ningsmaader er den rette, eller om de begge — liver i sine Til- 

 fælder — have sin Berettigelse. 



Af andre Forbindelser, som maa have sin Plads her, nævne 



VI 



Phosphor- Arsen- og Antimonvandstof, H>P, H>As og H>Sb 



W h) h) 



^^1 



samt de tilsvarende Chlorider, Bromider o. s. v. saasom Cl > P. 



Cl 



2 Vol. 



D. Vandstof-Vandtypederivater. 



De herhenhorende Forbindelser — Hyperoxyder, Suboxyder 

 og hojere Svovlforbindelser — udmærke sig ved liden Bestan- 

 dighed; idet endog meget svage Agentier udskille af dem Sur- 

 stof, Metal eller Svovl. Denne mindre Bestandighed maa vi og- 

 saa i större eller mindre Grad kunne vente at finde ved alle 

 Forbindelser, der ere udledede fra en Kombinationstype. 

 Det er en Erfaring, som man oftere har Anledning til at gjorc, 

 at jo mere kompliceret en Forbindelse er i sin Sammensætning, 

 desto lettere dekomponerbar er den ved forskjellige Agentier 

 f. Ex. Varmens Indvirkning: jo mere enkelt den derimod er. de- 

 sto mere bestandig er den ogsaa. 



Typemolekylerne ere — som fremkomne ved en Kombina- 

 tion af kemiske Atomer eller Radikaler, med andre Ord af de 



