u 



(Fig. 19) havde Gjellerne færre (15 — 16), hos voxne (Fig. 

 24 — 25) flere (omtr. 30) Tværstriber eller Lameller. 



Kelliella abyssicola er meget almindelig i Christiania- 

 fjorden (f. Ex. ved Byen Christiania, Drøbak etc.) fra 20 

 indtil 230 F., Fjordens største Dybde; i Langesundsfjorden 

 50-60 F.; ved Flekkefjord, 80—100 F. ; ved Levanger og 

 Frosien i Throndhjemsfjorden, 30— 60F.; endelig overalt ved 

 Lofoten, 50—300 F. samt i Hardangerfj orden lige ned lil 

 450 F.; ligesaa hyppig (eller som det synes endnu hyppigere) 

 paa de slørste Dyb som paa ringere. Udentvivl er den og- 

 saa udbredt ved Finmarken, og sandsynlig er den en hidtil 

 overseet arktisk Form, oom ved dens store Hyppighed i Dyb- 

 den udentvivl spiller en vigtig Rolle ved mange Havdyrs 

 Ernæring. 



Skallen af Kelliella har, som allerede før bemærket, i 

 dens Form og pygraæiske Størrelse Lighed med en ung 

 Kellia (f. Ex. K. suborbicularis), men Laasen, som mang- 

 ler laterale Tænder, er temmelig forskjellig og ligner mere 

 samme af Slægten T urt o ni a eller endnu mere Dip lod onla, 

 der dog adskiller sig ved sit udvendige Ligament. Dyret af- 

 viger derimod betydeligt fra Kellia, idet Kappen er meget 

 mere aaben, og ikke som hos Kellia fortil forlænget i en Kana^ 

 eller et Rør, som staar i Respirationens Tjeneste; ogsaa de 

 forholdsvis temmelig grove Tentakler, med hvilke den bageste 

 Del af Kapperanden er besat, synes betegnende for vort Dyr, 

 skjøndt der, efter Forbes og Henley, skal findes „meget smaa 

 Tentakler paa Kappen indenfor Skallens Rand" hos Kellia 

 suborbicularis. Dyret af Turtonia udmærker sig saavel fra 

 Kellia som Kelliella ved dets lange og meget småle Sipho- 

 nalrør og Dyret af Diplodonta ved sine „glatte (d. e. ikke 

 med Tentakler besatte) Kapperande og Mangelen af Sipho- 

 nalrør" (Jeffreys). Foden af Kelliella er kraftigere udviklet 



