100 



i Lofoten, 80 300 F. ; endelig forekommer den ogsaa i Har- 

 dangerfjorden, hvor den gaar ned til 450 F. 



Dyrets Krop og Fod ere gule, hos nogle Individer lysere, 

 hos andre mere rødgule eller orangefarvede, Kappen og 

 Gjellerne transparent-hvide Kappens fastvoxne Rand er be- 

 sat med en Rad af korlere og længere Tentakler, idet sæd- 

 vanlig 3-4 kortere sidde i Mellemrummet af 2 længere; 

 samt mellem disse med ikke talrige kugledannede Øine (11 — 

 12 taltes paa hver af de tvende Kappelappe) af livlig høirød 

 Farve med sølvhvid glindsende kredsrund Pupille Den tem- 

 melig brede frie eller hængende Bræmme af Kappen er paa 

 hele dens udadvendte Flade besat med meget talrige, uden 

 nogen bemærkelig Orden spredle, meget smaa, men imod 

 Randen efterhaanden længere blivende Tentakler af samme 

 traaddannede, imod Enden tilspidsede Form som hine ved 

 den fastvoxne Rand siddende. Et lignende Forhold er mig 

 ikke bekjendt hos andre Arter af Pecten, hvis Tentakler pleie 

 at sidde samlede i en eller flere* Rader langs Kappens fast- 

 heftede saavelsom dens frie Rand, men ikke spredte over 

 dennes ydre Flade. 



102. Pecten septemradiatus Miiller. 



Meget almindelig overalt i Fjorden fra 20 — 230 F. Den 

 gaar ved Lofoten ned til 300 F. 



103. Pecten aratus (Ostrea) Gmelin. 



Pecten sulcatu- O. F. Miiller, Loven, non Lamarck. 



Ikke saa ganske sjelden levende ved Drøbak, 20 — 60 F.; 

 Asbjørnsen fandt kun enkelte Skaller. Den forekommer i 

 begge de af Loven anførte Varieteter. Varieteten a Lo- 

 ven staar saa nær ved Pecten islandicus O. F. Miiller, 

 at den neppe adskiller sig ved andet end dew^ „costæ arti- 

 culatæ", hvis Række af Knuder ikke som hos den sidste Art 

 bæve sig til hvælvede Skjæl, medens var. ^ er tilstrækkelig 



