155 



mindre tydelig Tand, herfra til Spidsen mere eller mindre 

 tydeligt udrandede. Veludviklede Individer har stort Hoved. 



Sjælden og stedegen. Holte (Geels Skov, Egholms- 

 vej), Boserup; Møen (Rydsebæk og Fanefjord Skove); Als- 

 lev Skov og Østerskov paa Falster, Maribo; Langaa. Den 

 tages ved Aftenketsning og er fundet fra ^Vt til Vs. 



5. Colénis Er. 

 Nærbeslægtet med Liodes, men adskilt fra 



denne saavel som fra de andre nærstaaende Slægter 

 ved, at Fodleddenes Antal er 5, 4, 4. Følehornenes 



7. Led kun temmelig lidt bredere end 6. eller 



8. Led, saa at Følehornskøllen snarere maa be- 

 tegnes som 3-leddet end som afbrudt 5-leddet. 

 Vingedækkerne tæt tværridsede. 



L C. immunda Sturm. Formen kort og hvælvet. 

 Rødgul eller rustrød, Følehornskøllen ikke mørkere. Ho- 

 ved og Pronotum yderst fint og tæt tværridsede, næppe 

 synligt punkterede. Pronotums Baghjørner næsten ret- 

 vinklede. Vingedækkerne med meget fine Punktstriber, 

 Sømstriben bagtil stærkt fordybet. Længde 1,3 — 2 mm. 



c^: Baglaarene paa Indersiden i forreste Tredjedel 

 med en svag, ofte utydelig, i bageste med en lidt tyde- 

 ligere Tand. 



Denne Art, der ved et overfladisk Blik minder om 

 Liodes parvula, men let kendes fra denne bl. a. ved den 

 lyse Følehornskølle og det forholdsvis lille 7. Følehorns- 

 led, er udbredt og, især vistnok i de frugtbarere Egne af 

 Landet, temmelig almindelig paa Enge og Skovsletter, der- 

 imod maaske sjældnere eller muligvis undertiden endog 

 helt manglende i de magrere Egne. Den tages ved Aften- 

 ketsning og er ketset i Tiden '/t5 "Vs, hyppigst maaske i 

 Juni. Den er ogsaa undertiden sigtet i Antal om Foraaret. 



6. Cyrtusa Er. 



Let kendelig fra de foregaaende Slægter ved 

 de tilsyneladende 10-leddede Følehorn og den 



