190 



Bagrand i Midten har en yderst svag lille Tand. 

 Fra de 2 følgende Slægter adskilles denne Slægt 

 bl. a. ved det foran Midten bredeste, med Midt- 

 grube forsynede Pronotum. 9. og 10. Følehornsled 

 ved Spidsen med halsformet Forlængelse. Scutel- 

 lum udhulet. Baghofterne temmelig kort adskilt 

 fra hinanden. 



1. O. foveolåta Allib. Smal, svagt hvælvet, Over- 

 siden mat, fint og ret spredt behaaret; lysebrun. Vinge- 

 dækkernes Spids lysere. Følehorn og Ben gule. Pronotum 

 næsten saa bredt som Vingedækkerne, bredest foran Mid- 

 ten, bagtil tilsmalnet og svagt udbuet, Baghjørnerne stump- 

 vinklede, bagtil i Midten med en bred Tværgrube og med 

 en kort, mere eller mindre tydelig Midtfure. Vingedæk- 

 kerne langstrakte, bagtil rundede i Fællesskab. Længde 

 0,5—0,6 mm. 



I Plantemøddinger o. lign., ikke almindelig. 



4. Euryptilium Matth. 

 Meget nær beslægtet med den følgende Slægt, 

 men adskilt fra den ved, at Pronotum er bredest 

 omtrent ved Roden og kun tilsmalnet fremefter, 

 og at Pygidiums Bagrand er forsynet med 2 yderst 

 fine Tænder. Vingedækkernes Skuldre forsynede 

 med en meget fin Tand (oftest kun synlig, naar 

 Pronotum fjernes). Baghofterne kun kort adskilt 

 fra hinanden. 



Oversigt over Arterne. 



1. Følehornene gule. Vingedækkerne sortebrune, 

 med lysere Bagrand. Pronotum og Vingedæk- 

 kerne ret fint kornede. Større, 0,8 mm 



1. saxonicum. 

 Følehornene brune. Vingedækkerne sorte, med 



