44 



Oculi bene evoluti, pigmento obscuro. 



Autenuarum superiorum pedunculus plus minusve claviforniis, articulo basali 

 majore, ultimo brevi ad anguluni interiorem longe setifero, lobo birsuto maris bene evo- 

 luto; inferiorum sqvaraa forma et magnitiuline diversa in diversis speciebus. 



La brum et labium structura solita. 



Mandibulæ bene evolutæ, extremitate incisiva securiformi, armatura solita; 

 palpo magno, articulo 2do dilatato, ultimo brevi. 



Maxillæ lmi paris structura solita; 2di paris sat magnæ, parte basali lato intus 

 lobis 3 incisivis et pectine magno setoso ornata, articulo terminali plus minusve dilatato 

 spinis plerumqve rigidis marginato. 



Maxi Hip ed es lmi paris mediocres, articulo basali intus lamina magna setosa 

 ornato, seqventibus 2 intus plus minusve dilatatis, ultimo brevi et obtuso spinis ciliatis 

 marginato; 2di paris illis parum modo longiores, articulo ultimo elliptico spinis longis 

 uniseriatis ornato. 



Pedes baud elongati, setosi, tarso multiarticulato, flexibili, ungve terminali parum 

 couspicuo. 



Marsupium feminæ ex 2 modo paribus laminarum compositum. 



Appendices genitales maris breves, apice sparse setifero. 



Pleopoda feminæ structura solita; lmum, 2dum et ultimum par in mare fere ut 

 in femina; otium par sæpius imperfecte uatatorium; 4tum par elongatum, styliforme, retro 

 vergens. 



Tels on bene evolutum, spinosum, apice integro vel fisso. 



Uro poda structura solita, lamina interna lanceolata organo acustico bene evoluto 

 instructa, externa sublineari, undiqve setifera. 



I den Begrændsning, hvori nærværende Slægt her tåges, er den væsentlig charac- 

 teriseret ved Bagkropslemmernes eiendommelige Udvikling hos Hannen, ligesom den ogsaa 

 i mere eller mindre Grad skiller sig fra de i det foregaaende omtalte Mysider ved Mund- 

 delenes og Føddernes Bygning samt ved Brystposens Sammensætning. Slægten synes at 

 /ære repræsenteret i de fleste Have; dog er tidligere en Del Former regnet herhen, som 

 senere have vist sig at tilhøre særegne Slægter. For Tiden kjendes ikke mindre end 19 

 forskjellige Arter, som med Sikkerhed kunne henregnes til denne Slægt. Af disse høre 

 de 10 til Norges Fauna. G Arter forekomme i Middelhavet; 3 Arter ved Nordamerikas 

 Østkyst; og 1 Art ved Grønland og Spitsbergen. Desuden er 1 Art kjendt fra de større 

 Indsøer i Nordeuropa og Nordamerika. Arterne gruppere sig naturligt til Underafdelinger, 

 der maaske kunne betragtes som Underslægter. Efter Bygningen af det midterste Hale- 

 vedhæng og de nedre Antenners Blad kunne de sammenstilles paa følgende Maade: 



