110 



Segment. Paa begge kan adskilles en kort og tyk, i Enden skjævt afskaaret Basaldel, 

 hvortil er fæstet 2 ulige store og ulige formede Grene. Den indre af disse er af fuld- 

 stændig ens Udseende paa begge Par, dannende en spidst tilløbende med Børster besat 

 tynd Plade af en lignende Bygning som de tilsvarende Lemmer hos Hunnen. Den ydre 

 Gren er derimod simpelt cylindrisk og inddelt i tydeligt afsatte Led. Paa 3die Par (Fig. 9) 

 er denne (iren kun omtrent '/ 3 længere end den indre og sammeusat af 4 Led, hvoraf det 

 Iste er størst, det sidste ganske lidet og koniskt tilløbende samt forsynet med 2 korte 

 Torner i Spidsen. Paa 4de Par (Fig. 10) er derimod denne Gren særdeles stærkt for- 

 længet og smal, mere end 4 Gange saa lang som den indre og delt i 5 Segmenter, hvoraf 

 det Iste er næsten dobbelt saa langt som alle de øvrige tilsammen. Fra Enden af Grenen 

 udgaa 3 lange og noget bøiede Torner (Svøber), hvoraf en udgaar fra Spidsen af det sær- 

 deles lille sidste Led, de 2 øvrige fra den ydre Kant af de 2 foregaaende Led. 



At den her omhandlede Form ikke er nogen virkelig Mysis fremgaar tydeligt nok 

 af Munddelenes og Føddernes Bygning, som derimod paa det nøieste stemmer overens 

 med samme hos den ovenfor omtalte Slægt, Mysideis. Trods den afvigende Udvikling af 

 Hannens Bagkropslemmer, maa den derfor ubetinget henføres til den sidstnævnte Slægt 

 og følgelig en Modifikation foretages med de ovenfor givne Slægtscharacterer. 



Foruden ved Bagkropslemmernes afvigende Bygning hos Hannen, kjendes den her 

 omhandlede Art let fra M. insignis ved Bagkroppens betydelig kraftigere Udvikling, Øinenes 

 forskjellige Form. de længere og smalere Antenneblade samt ved det midterste Haleved- 

 hængs forskjellige Form og Bevæbning. 



Arten er først opdaget af Loven ved Finmarken og senere af Goés (1. c.) nærmere 

 beskreven som en Art af Slægten Mysis, nærmest ved M. vulgaris. Eiter Goés fore- 

 kommer den ogsaa ved Spitsbergen. Selv har jeg kun tåget den paa 2 Punkter, nemlig 

 i Varangerfj orden og ved Hasvig paa Sørøens Vestside. Paa begge Steder forekom den 

 kun ganske enkeltvis. 



I sin Levevis synes den at være en Dybvandsform. omend ikke saa udpræget som 

 den typiske Art. Alle de af mig tagne Exemplarer ere ophentede ved Hjælp af Bund- 

 skraben fra et Dyb af fra 30 til 100 Favne. Den synes helst at forekomme, hvor Bunden 

 er bjergig og bevoxet med Alger eller Hydroider og Polyzoer. 



