A iii/akcsiyoiyák jveiicbiae ccrvicalesl gyűrüalukúak, nagyon 

 szélesek, de rövidek ; ivszáraik (arciis vertcbraé) alacsonyak, tövisnyújt- 

 ványiík (proccssits spinosíis), csupán csak a forgócsigolyán (epistropheus) 

 van, ' izühii uyi'ijtvüuydik iproccssiis articiílarcs) gj'engék, harántnyújt- 

 ványaik (proccssiis fraiisi'íTsi) pedig vízszintes helyzetű, n'ivid lemez- 

 formájuak. A nyakcsigolyák száma állandóan hét. 



A mellcsigolíjúk Ivertehrae thoracalesi száma rendesen 12, de 

 8 is lehet. Az ivszárak az első csigolyákon hosszaságuknál szélesebbek ; 

 tövisnyújtváíiyaik nincsenek, hanem e helyett az ivszárak tetején az első 

 csigolyákon három, a követi\ezőkön kettő s az utóisón már csak egy 

 középső él lép fel ; izületi nyújlváiiyaik teljesen oldalt fekvők s nagyon 

 rövidek ; liarántnyújtváuyaik ellenben szélesek és fölfelé állók. 



Az ágyékcsigolyúk {veiiebrae liiinbales) ivszárai szélességüknél 

 hosszabbak ; a csigolyák a hátcsigolyáknál keskenyebbek, de magasabbak, 

 a mennyiben az ivszárak középső éle vastagabbá s magasabbá lesz, 

 vagyis tulajdonképeni tövisnyüjiványnyá alakúi ; a mellső és hátsó izületi 

 nyújtványok nagyok ; haránttiyiijiványaik azonban csak gyenge élszerűek 

 s olykor ezek is hiányzanak. Számuk általánosan öt. 



A keresztcsigolyák (veiiebrae sacrales) teljesen összenőttek s a 

 nagyon keskeny, hoszszüra nyúlt, alsó oldalán erőteljes éllel, felső oldalán 

 a tövisnyújtványok összeolvadásából keletkezett magas gerinczczel kitün- 

 tetett keresztcsontot (o.v sacniin) képezik. Számuk többnyire öt, de az 

 Epomophorns-on hét. A Myotis nemben a hátulsó keresztcsigolyák kiszé- 

 lesedettek. 



A farkcsiyolyák {uerlebrae caudales), minthogy csaknem egyedüli 

 rendeltetésük a farkvitorla feszítése, egyszerű, minden nyújtványt nélkü- 

 löző, hosszú és vékony, hengeres csontok, legfeljebb még az elsőnek 

 vannak meg az ivszárai. Számuk és hosszúságuk még közel rokon fajokon 

 is nagyon ingadozó. Hazai denevéreink közül csupán a Pterygistes-ríQmnQk 

 van a törzsnél rövidebb farka, más fajokon a törzsnél mindig hosszabb, 

 sőt a Miniopterus-nemben a fej és törzs együttes hosszát is eléri. A 

 farkcsigol\'ák száma ritkán több kilencznél. Számos trópusi fajnak teljesen 

 hiányzik a farka. 



II. A koponya. 



A kopoiivíi (eraninm) alkata nagyrészt a táplálék minőségétől függ, 

 a mennyiben a rágószerkezet alkalmazkodása a koponya szabását is 

 lén\'egesen befolyásolja. A vegyes táplálékra utalt külfildi Pliyllosldiiiiilúk 



' Maisúunfiivi- szerint a Mvnli\ iiívdíis-ou. 



