22 Altalános rész. 



bözök. Minthogy a szárny mellső-hátsó átmérője az ötödik ujj hosszától, 

 szélességben való terjedelme pedig a harmadik ujj hosszától ^ függ, e ténye- 

 zők egymáshoz való aránya szerint egyfelől keskeny- és hosszú-, másfelől 

 széles- és rövidszárnyú alakokat különböztetünk meg. 



VIII. A hátsó végtagok váza. 



A hátsó végtagok (extreinitates posteriores) a mellső végtagok erő- 

 teljes fejlettségével szemben gyengék és kicsinyek; a czomb, lábszár s a 

 láb együttes hossza ritkán oly nagy, mint egymaga az alsó kar. 



A czoinbcsonl (femui) szára egyenes és hengeres; feje (capitt 

 femoris) kicsiny, nyaka (collnm femoris) nag^'on rövid. Tomporai közül 

 a nagyobbik és a kisebbik (tfocJuinter major et minor) erőteljes és körül- 

 belül egyforma nagyságú, a harmadik lompor (Irocliaiiter tertins) hiányzik. 

 A czombcsont feje csaknem összeesik a szár hosszanti tengelyével. 



A sipcsont (libia) hengeres, vagy elülről hátrafelé összenyomott ; 

 olykor hátul homorú és három hosszanti éllel átszelt {Dcsuiodiis). 



A szárknpocs [fibulu) többnyire csökevényes ' ; kezdő (pro.ximalis) 

 részében gyakran csak porczos vagy inas, végső (distalis) része azonban 

 mindig csontos. A szárkapocs felső vége, minden olyan esetben, a mikor 

 csökevényesen van kiképződve, szalaggal függ össze a sipcsont oldal- 

 bütykével {condylus laterális tibiac), miért is ez a szalag Leche szerint 

 a szárkapocs kezdő részével tekintendő homológnak. A patkósorruak szár- 

 kapcsa fonalszerű, de teljesen csontos ; a simaorruaké nagj'on különböző- 

 nek mutatkozik ; legerősebb a dél-amerikai és mexicói Desmodiis-on. — 

 A szárkapocs mindig széles izületi felülettel illeszkedik a sarokcsonthoz. 



A láb {pes) nagyon rövid lábtő-höl {tarsii.s), valamivel hosszabb 

 lábközé[)-hö\ {incíotarsus) és hosszú, karcsú, két oldalról összenyomott 

 iijjnk-hó\ {diyiti} áll, mely utóbbiak erősen meggörbült karmokkal fegy- 

 verzettck. Minthogy- a denevér mindegyik lábujját egyforma módon hasz- 

 nálja, ennek megfelelően valamennyi ujja egyforma alakú. Talán az indo- 

 maláji szigetvilágon élő Clieiromeles az egyetlen, mely hüvelykujját ellen- 

 teheti ; ezt onnan gondoljuk, hogy ez az ujj a többitől különvált és vasta- 

 gabb. A hüN'clykujj, tőperczének megnyúlása következtében, csaknem 



' .\ dcncvérébrények vizsgálatából az derült ki, hogy a szárkapocs az egyéni fejlő- 

 dés folyamán cscnevészesedik el. Leche szerint a kis patkósorrú denevér (Rhinolophus 

 hipposideros) 17 mm. hosszú embryóján a szárkapocs a sipcsonthoz viszonyítva sokkal 

 vastagabb, mint a felnőtt állaton, hol már csak fonálszerű ; a pisze denevér {fíarbastclla 

 barbastella) 1 1 mm. hosszú embryóján a szárkapocs teljesen meg van adva (praeformálva), 

 oly hosszú, mint a sipcsont s csak fél oly vékony, mig a felnőtt állaton az alsó csontos 

 rész alig fél oly hosszú, mint a sipcsont és kezdörészét már szalag hclyettesiti. 



