hegye mindig csupasz és lefelé görbült. Némely külföldi fajnak egyáltalán 

 nincs farka, másoké nagyon erőteljes és teljesen szabadon áll ki a 

 vitorlából. 



Mellső végtagjaik szikárak s nagyon megnjailtak ; már a felső- 

 kar is meglehetősen hosszú, az alsókar azonban még egyszer oly hosszú. 

 A kézközép tövén előfelé álló s a többi ujjnak ellentehető hüvelykujj 

 nag^'on rövid s meggörbült éles karmot visel, a mutatóujj (2. ujj) ren- 

 desen csökevényes, a többi három ujjnak kézközépcsontjai s ujjperczei 

 azonban nagyon megnyúltak ; végső perczük a hazai fajokon sohasem 

 karmos, de a külföldi nagy denevéreken {Megachiroptcra) a második ujj 

 is karomban végződik. ^ A 2 — 5. ujj kézközépcsontjainak és ujjperczeinek 

 viszonylagos hossza az egyes fajok keretén belül nagyon állandó s jel- 

 lemző. 



A hátsó végtagok valamivel vaskosabbak s a mellsőknél jelenté- 

 kenyen rövidebbek. A lábat a sarokcsont folytatását képező s befelé tartó 

 porczszilánk, a sarkantyú tünteti ki, melyre a farkvitorla széle tapad. 

 Az. öt rövid és csak tövén kicsiny kötőhártyával összefűzött ujj mind- 

 egyike sarlóidomú, éles karommal fegyverzett. Maga a láb egy és ugyan- 

 azon nem különböző fajain nagyon eltérő nagyságú lehet, — így a 

 M_jTO//.s--nem — egyébként egyforma nagyságú — fajai épen lábaik nagy- 

 ságában feltűnően különböznek. 



A repülőhártya, vagy vitorla (patagium) a hazai fajokon a 

 törzs, fark, mellső és hátsó végtagok s a kézujjak közt feszül ki. A vál- 

 lon eredő s a felső és alsó kar hosszában a iiüvelykujj kéztőízére terjedő 

 elővitorla — a madarakénak mintájára — szélfogónak {propatagium) 

 nevezhető ; a kézujjak közt kifeszülő szakasza a kézvitorla {dactylopata- 

 gitim) ; az ötödik ujjtól befelé eső, a mellső és hátsó végtag s a törzs 

 oldala közt levő része az öregvitorla (plagiopatagiiim) s a fark és a 

 hátsó végtag közt szétterülő, hátulról a sarkantyútól támogatott része a 

 farkvitorla {tiropatagium, periscelis). A gyorsröptű fajokon a repülő- 

 hártya terjedelmét még a sarkantyú külső oldalán fellépő hártyás sar- 

 kantyúkarély (cpiblcma) is öregbiti. - Az öregvdtorla hátrafelé, az egyes 

 fajok szerint, majd csak a lábszár közepéig, majd a sarokig, vag\' a láb 

 közepéig, sőt a lábujjak tövéig terjed s ebbeli viselkedése a fajokra nézve 

 nagyon jellemző. 



' A Megachiroptera alrend fajai gyümölcsevők s a gyüniülcsöt az első és második 

 ujj I;aniui\'al ragadják meg. 



- A sarkantyúkarély. mely a sarokcsontról eredő porczos nyújtványra támaszkodik, 

 Dobson szerint talán tapadó-korong módjára működik s elősegíti az állatok odatapadását, 

 a midőn sima l'clülcteken mászkálnak. (Catal. Chiropt. p. 183.) 



