A táplálkozás szervei. 51 



alkalmat. Idős állatok felső metszőfogai gyakran annyira elkoptak, hogy 

 a Fogak alakja s egymáshoz való viszonya teljesen elmosódik ; ilyen 

 esetekben a töbhi bélyegek összességére kell az észlelőnek támasz- 

 kodnia. 



II. A szájüreg s a bélcső. 



A denevéreknek nagyon kitátható, öblös szájuk van. A szájnyílás a 

 rendesen egyforma terjedelmű ajkak között, az arczorr elején fekszik, 

 némely külföldi fajon azonban a felső ajak sokkal hosszabb az alsónál 

 {Rhynchoviyctcris naso) s ebben az esetben a szájnyílás annyira alákerül, 

 mint a cziczkányokon, egyes nemekben pedig az alsó ajak hosszabb a 

 felsőnél {Mormops, Dcsuiodontns). A gyümölcsevők ajkai csupaszok s az 

 ajkak belső széle csapalakú szemölcsökkel megrakott; a rovarevők ajkait 

 mindig egyenes szőrök fedik s a felső és az alsó ajak belső oldalán, a 

 szemfogaknál valamivel hátrább, rendesen egy-egy kúpidomú szemölcs 

 található. Némely külföldi fajnak belső pofazsebei vannak. Számos fajnak 

 az alsó ajka levélszerű hártyás függelékeket hord, másoknak az ajkai 

 hasogató ttak, vagy bibircsesek. 



A felső szájpadláson mindig harántul futó iniiyredükL-t s a metsző- 

 fogak mögött nagyjában tojásdad alakú innykoronát találunk. Az ínny- 

 redők szám, alak és elhelyezés tekintetében nagyon különbözők, de fajok 

 szerint meglehetősen állandók, illetőleg csak bizonyos határok között vál- 

 toznak s azért a meghatározást lényegesen elősegítik. A hazai sima- 

 orrúaknak rendesen hét (csupán a Miniopterus-nak nyolcz), a patkós- 

 (irrúaknak nyolcz ínnyredőjük van. Az innyredők némely fajokon többé- 

 kevésbbé megszarúsodnak ; igen nagy mértékben tapasztaljuk ezt a 

 Myotis BcchstciHÜ kora tavaszi alakjain, hol az egész inny s a nyelv is 

 szaruréteggel vonódik be. 



A íívclv nagy és húsos, csúcsos végű, alapjának csak hátsó részé- 

 vel ní'itt az alsó szájpadláshoz, tehát teljesen szabad; felső szinén rendesen 

 az innyredők benyomatai látszanak. A nyelv mellső része alatt, az alsó 

 állkapocs két szára közt egy kisebb, lándzsaalakú s a végén kölönböző 

 számú és alakú nyújtványokat viselő Jióknyelvet (birregö, rezgettyű) talá- 

 lunk, melyről Kolenati azt tartotta, hogy ennek rezgése okozza az állat 

 sajátszerű czirregését. ' A denevérek száj üregébe az emlősök szokásos 

 három pár nyálmirigye önti váladékát. 



' KoUnati a fióknyelvet a fajokat jellemző állandó bélyegnek tekintette s az összes 

 európai fajokét leírta és lerajzolta (Sitzungsber. Akad. Wien, XXIX. (101 1858). Ezt a 

 különös szervet magam is minden hazai fajon megvizsgáltam és lerajzoltam, azonban raj- 



4" 



