52 Altalános rész. 



A bárzsing (oesophagtis) általában szűk ; legszűkebb a vérszopó 

 Desmodontus-íéléké. A gyomor {ventriculns) a táplálék minősége szerint 

 kétféle alapszabású. A gyümölcsevő nagy denevérek (Megachiroptera) 

 gyomrának végső szakasza (pylorusj megnyúlt és gyakran egymásra 

 tűrődött, ellenben a rovarevő kis denevérek (Microchiroptcra\ gyomorvége 

 nagj-on rövid és kivezető nyilasa közel esik a g3.'omorszájhoz (cardia), 

 vagyis a bárzsing belépéséhez s a gyomorszáj körüli rész egyszerű gömb-, 

 vagy tojásdadalakú zacskóvá tágul. A gyümölcsevök összetett gyomor- 

 alakja a kérődzőkével, a rovarevők egyszerű g3-omra pedig a ragadozó- 

 kéval hasonlítható össze. A rovarevők gyomra oly egyszerű s a gj^omor- 

 száj oly közel esik a g>'omor\'éghez, hogy az egész gyomor csak a bár- 

 zsing oldalán levő kitűrődésnek látszik. Feltűnően különböző a vérszopó 

 denevérek {Desmodiis, Diphylld) gyomra, hol a bárzsing Hiixley ' és 

 Dobson - szerint alig vastagabb az állatnak valamelyik nagyobb véredé- 

 nyénél és derékszög alatt nyilik a \-ékonybélalakú szűk gyomorba, mely 

 jobb felől egj'szerűen megy át a gj'omorvégi bélbe {diiodenttm), bal 

 felől pedig nag\'on megnyúlt, meggörbült és maga-niiigára burkolódott 

 vakbélszerű függeléket bocsát. Ez a függelék, melyet első pillantásra bél- 

 kan3'arulatnak vélnénk, a gj-omorszáj közelében még nagyon keskeny, 

 de csakhamar háromszor oly szélesre tágul, mint a mennyi a gyomor\'ég 

 szakaszának az átmérője; hossza mintegy 125 — 150 mm. közt ingadozik, 

 ahhoz képest, hogy az állat elejtése pillanatában mennj'i táplálék volt benne. 



A vékonybél {intestintim tenne) hossza nagyon különböző, de álta- 

 lában a fej és a törzs hosszánál háromszor, vagy négyszer akkora. 

 Vastagsága (öblössége) a g\-omor\-égtől a \-égbélig egj'forma; vakbele és 

 billentyűi nincsenek. Egyes külföldi fajokon ugyan megtalálták a vakbél 

 nyomát, e csökevény belső ürege azonban már nem közlekedik a bél- 

 csatornával. A vékonybélnek ez az egyszerű alakja teszi némikép ért- 

 hetővé, hogy miként képes a táplálék (különösen a gyümölcsevő fajokat 

 tartva szem előtt) oly gyorsan végigfutni a testen, mely körülmény két- 

 ségkívül lényegesen előmozdítja az állatok roppant falánkságát. ■' 



zaim sorozata, mely számos esetben homlokegyenest ellenkezett Kolenati rajzahal, arról 

 győzött meg, hogy az alakbeli eltérések egy és ugyanazon a fajon is oly nagyok és annyira 

 ingadozók, mondhatnám rendszertelenek, hogy a meghatározás szempontjábíil teljesen 

 hasznavehetetlenek. Ez okból utólag a rajzokat is, a leírást is kiküszöböltem s csupán a 

 törpe denevér tábláján hagytam meg kettőt (XIX. tábla i). és 10. ábra) mutatóba. 



' Proc. Zool. Soc. of London 1865, áprilisi füzet. 



' Catal. Chiropt. 1878, p. 548. 



* Dobson c tekintetben nagyon érdekes észleletet tett a Cyitopteriis iiiargiitaíus 

 Geoffr. nevű fajon Calcuttában. .\ midőn egy ilyen :Ulatnak egj' két uncia súlyú, érett 



