54 Altalános rész. 



heboritja az olykor csupasz, máskor hosszúszőrű fityiiia (príjcpiiíiiiiu), 

 melynek hátoldalát némely fajokon (P. Xathusii) többé-kevéshbé mély és 

 két oldalról egyenes szőrökkel szegélyezett árok szeli át. A húgycső nyí- 

 lása (orijiciiítn unihrac ext.) fajok szerint hol a makk hegyén, hol már 

 jóval előtte fekszik. A gyümölcsevö denevérek makkja rendesen kanál- 

 alakú mouycsoHtol {os priapi) zár körül, a rovarevők némely fajainak 

 hímvesszeje pedig hosszú s erőteljes monycsontjával tűnik ki {PL'rygislcs 

 noclnla, Pipislrellus abramns), mely mellső végén rendesen két hegj-es 

 csúcsú ágra oszlik, töve pedig sziv- vagy körteidomúan befűződ()tt. A 

 monycsont a fajt jellemző bélyeg számába megy, mert még a legközelebbi 

 rokonokon is hiányozhatik. A herék (kstcs) a hímvesszőtől oldalt és hátra, 

 a bőr alatt fekszenek ; a nemi élet megfelelő idejében a bőr által formált 

 ideiglenes herezacskóba (scrnliiiii) húzódnak be és tetemesen megduzzad- 

 nak. A Myolis Diyníis, M. niyslaciiiiis és M. Daubenlonii himszálcsái 

 Pageiistecher ' és Koch - megfigvelései szerint sokkal nagyobbak az 

 emberéinél s fejecskéjük hosszú és makkalakú, ellenben Kolrtiali ^ — 

 valószínűleg más fajok alapján — azt állítja, hogy a denevérek himszá- 

 lacskái rendkívül kicsinyek. 



A női ivarnyilás a A'o<.7/7;o-félékcn hosszában, a többi denevéren 

 azonban harántul fekvő rés. Az anyaméh (itleriis} nemek és fajok szerint 

 nagyon változékony. A nagy denevéreké mélyen, csaknem a méh szájáig 

 hasított, tehát* kétszarvú (itterns bicornis). A kis denevéreké többnyire 

 szintén kétszar\a'i, de a szarvak hossza nagyon különböző; a Miniopferus 

 Schreibersii méhjén a test csaknem oly hosszú, mint a szarvak, más 

 fajokon a szarvak szélesek és rövidek. Az Eptesicits seroliniis anyaméhje 

 egyszerű, nem osztott (ttlerns siniplex).^ 



A denevérek származása. 



.A denevérek fákon élő, mokusszerűcn kúszó rovarcvőktől fliisecliroraj, 

 még pedig a rovarevőknek abból az ágából származtak, melyhez a Nagy- 

 Szunda szigeteken jelenleg is élő Tiipaia {Claíiobales)-{é\ék tartoznak. A 

 rovarevő ősök utódai bizonyos kényszerítő körülmény hatása alatt nagy 

 ugrásokban vetették magukat fáról-fára s ennek k()\-ctkcztcben mellső 



' Verhandl. d. naturhist. mediz. Ver. zu Hcidclhcrg lX5i). jan. 21. 

 =■ Jahrb. Ver. Nassau, 1862—63, p. 347. 

 ' Alig. Deutsche naturhist. Ztg. 1.S.57 III. No. 2, p. 13—14. 



* Minthogy a vérkeringés, lélekzés és kiválasztás szervei egyetlen lényeges pontban 

 sem térnek el más emlősökéitől, ezek tárgyalásától bízvást eltekinthettem. 



