A denevcrek származása. 55 



végtagjaik a repülő életmódhoz való alkalmazkodás révén lassankint szár- 

 nyakká alakultak át. Ennek az átalakulásnak már a régibb eocaen-, sőt 

 talán a kréta-korban kellett megtörténnie, mert úgy az európai, mint az 

 észak-amerikai eocaenben már typikus denevérek fordulnak elő, tehát már 

 jóval előbb kellett létrejönnie annak az ősi törzsnek, mely az összes 

 repülő emlősök krizös és közvetetlen őse. Ezt az ősi törzset, melyet 

 Haeckcl az elméleti Patagiata névvel ruházott fel, ^ nem ismerjük, de 

 ismerjük annak legutolsó s a délkeleti Ázsiához csatlakozó szigetvilágon 

 még ma napság is élő hírmondóját, a repülő makit (Galeopithcais volans). 

 Minthogy az eddig fölfedezett s különben is ritka és hiányos, megkövesült 

 denevér-csontvázak alig különböznek a mai denevérekéitől s így a törzs- 

 fejlődés szempontjából nem nyújtanak felvilágosítást, e kérdés kutatásá- 

 ban teljesen az összehasonlító anatómia és a fejlődéstan útmutatására 

 vagyunk utalva. S e tekintetben nagyon becses alapul szolgál a repülő 

 maki, mely a rovarevő ősök számos jellemző tulajdonságát a denevér- 

 utódok sajátságaival egyesíti magában. Csontvázának egész alkata és 

 izomzata a rovarevőkéből vezethető le. Agyának alkatával, kettős, a 

 hüvelybe külön-külön nyíló anyaméhjével (tttcrns duplex) s korongos 

 méhlepénynyel (placcuta discoidalis) és múlékony hártyával (dccidiia) 

 való fejlődésével teljesen rávall a rovarevö ősökre, egyebekben pedig már 

 a denevérek bélyegeit hordja magán. Könnyen elképzelhetjük, hogy a 

 rovarevő ősökből keletkezett ősrepülők (Patagiata) a repülő életmódhoz 

 való alkalmazlíodásukban fokonkint mentek át azokon a lényeges válto- 

 zásokon, melyek végső eredménye a szárny lett. A szétterpesztett vég- 

 tagokkal ugró állat folytonosan feszítette a mellső s hátsó végtagjai közt 

 kifejlődött bőrredőt s ez által előmozdította kiterjedését ; ezzel karöltve járt 

 az alsókar s a lábszár megnyúlása, majd később a kéz ujjainak tetemes 

 meghosszabbodása, valamint a repülő készülék belső átidomulása és végül 

 a repülöhártya megvékonyodása és szőrözetének elenyészte. A hüvelykujj 

 nem vett részt a repülés munkájában, tehát rövid maradt és karmát is 

 megtartotta, a többi kézujjnak azonban a kézvitorla feszítése jutott osz- 

 tályrészül s ennek kíivetkeztében karmait is elvesztette. 



A nagy denevérek ( Mcgachiroptcra) egész testalkatukban kíizelebb 

 állnak a rovarevő ősökhöz, mint a kis denevérek (Microchiroptera), melyek 

 megőrizték ugyan a rovarevők fogazatát, egyebekben azonban sokkal 

 messzebb távolodtak el tőlük, a mennyiben koponyájuk kerekdedebb, 

 arczorruk rövidebb, anyaméhjük már egyszerű s a mutatóujj is elvesztette 

 karmát. 



' Systemat, l'hylluyenie der Wirbclth. ül. Berlin, 1895, p. 591—507. 



