A denevérek löldrajzi cltericdúse. A denevérek életmódja. 57 



A denevérek hat családja közül csak kettő (VcspcrtilioiüJüc és 

 Enibcíllniiiiridűc') terjedt el úgy a keleti, mint a nyugati félgíimbíin, 

 azonban ez utóbbi család amerikai fajai feltűnően különböznek az ó-vilagi 

 fajoktól s a Vcspcrtilionidae-csíúáá lO neme közül csak három (Myotis, 

 Vespertüio és Pipistrelhis) terjed el mind a két félgömbön hasonló 

 fajoklíal. A Pteropodidae, Rhhiolophidac és Nycteridac családok szigorúan 

 az ó-világhoz ragaszkodnak, a Phyllosto-matidae család pedig kizárólago- 

 san amerikai. A repülő kutyák (Ptcropodidae) az aethiopiai, orientáli és 

 ausztráliai régión terjednek végig. A patkósorrúak (Rhinolophidac) a 

 keleti félgömb trópusi övének és mérsékelt övei melegebb tájainak lakói. 

 A Nycteridac család az aethiopiai és orientáli régióhoz ragaszkodik, a 

 Phyllostomatidac család pedig a neotropikus régiót jellemzi. 



Legszélesebb körű elterjedéssel, az egyenlítőtől úgy észak, mint dél 

 felé a legmesszebbre nyomuló Vcspertilionidac család dicsekedhetik ; a 

 Vespertüio borcaJis egészen az északi sarkkörig hatott, az AtalapJia 

 noveboraccnsis az .Aleuti szigetekről ismeretes, a Ptcrygistcs magclíanicus- 

 szal Darwin a Tierra del Fuego szigeteken találkozott, az Eptcsicus 

 scrotinus a palaearctikus, az aethiopiai és az orientáli régió egész szél- 

 tében s a Minioptcrus Schrcibcrsii Európától Ausztráliáig mindenhol 

 található. 



A denevérek életmódja. 



A magyarországi dene\'érfajok némelyike {E. scrotinus) inkább alföldi 

 alak, legtöbbje úgy az alföldön, mint a hegyes vidéken gyakori (Myotis 

 myotis, Plccotus, Ptcrygistcs noctnla sth.), bizonyos fajok azonban kizárólag 

 a hegyvidék lakói és soha sem ereszkednek le az alföldre (Vcspcrtilio 

 ninrinus L., V. borcalis, Myotis Bcchstcinii). 



Hazai denevéreink a legkülönfélébb helyeken tartózkodnak. Tem- 

 plomok és régi épületek padlása s eresze, épületromok, pinczék, sírboltok, 

 barlangok és földalatti folyosók, elhagyott bányák, boltozott csatornák 

 hézagai, szildaüregek, odvas fák, harkálylyukak, az erdőben felhalmo- 

 zott rőzse, vagy ölbe rakott hasábfa s a korhadt fatörzsek lazán elálló 

 kérge egyaránt alkalmas tanyája a denevérnek, ha csak homályos, elég 

 száraz, meleg és háborítatlan búvóhelyet talál benne. Egyes fajok hatá- 

 rozottan barlangokhoz és kőépítményekhez ragaszkodnak (Rhinoloplins, 

 Minioptcrus), mások (Ptcrygistcs noctnla, Pipistrellus Natlinsii) inkább az 

 odvas fákat részesítik előnyben, általában azonban meglehetősen közönyös, 

 hogy az üreg fala kőből, vagy fából való-e, mert nyaranta csaknem vala- 

 mennyi faj odvas fákban üt tanyát, ellenben télire, ha csak lehetséges, 



