G2 Altalános rész. 



mintegy 15 perczczel későbben kezdi röptét, mint a Daiihculouii s a 

 scrotinus ismét 15 perczczel később, mint a pipisirclliis. 



Huzamosabban tartó kedvezőtlen időjárás esetén a denevérek nem 

 mutatkoznak s a koplaló állatok közül sok elpusztul. Az éhséget ugyan 

 sokáig bírják, de a fajok életszívóssága e tekintetben sem egyforma. 

 Alinni fíiljeg^ezte, hogy az egyidejűleg és hasonló viszonyok közt fog- 

 ságba került állatok közül legelőbb a .1/. Xallcrcri pusztul el, utána a 

 M. Daiih'iüonü, majd a M. myotis, azután a .1/. Bcchstciuü és M. 

 Jasycucmc s leg\égül a M. iiiystaciiins. 



Táplálékuk tekintetében a denevérek két nagy s a rendszertani 

 felosztással csaknem pontosan összeeső csoportra oszlanal^ ; a nag\- 

 denevérek ( Mcgachiroplcra) gyümölcsevők, a kis dene\'érelv (Micro- 

 chiropk'ra) általában rovarevők s csak néhán\- fajuic táplálkozik a 

 rovarok mellett gyümölcscsel is, egy kis csoportjuk pedig vérszopó. 

 A gyümölcsevők a trópusi tájakon nagyon kártékonyakká válhatnak, a 

 mi denevéreink azonban kivétel nélkül rendkívül liasznosak, mert a kelle- 

 metlen és kártékony rovarok miriádjait pusztítják el. Ha meggondoljuk. 

 hogy a különböző alkalmatlan, sőt veszedelmes legyek és szúnyogok már 

 a mi éghajlatunk alatt is mily óriási seregekben lépnek fel, ha szem előtt 

 tartjuk az apró éjjeli és szürkületi pillék s a növénypusztitó bogarak 

 seregeit és tanúi vagyunk az óriási károknak, melyeket ők maguk, vagy 

 falánk lárváik veteményes és gyümölcsös kertjeinkben, vetéseinkben és 

 erdőségeinkben okoznak és különösen, ha tudatára emelkedünk annak a 

 tagadhatatlan ténynek, hogy a kártékony rovarok beláthatatlan tömegé\el 

 való küzdelemben az emberi kéz és elme minden fáradozása többnyire 

 egy hajszállal sem sikeresebb a Danaidák munkájánál, úgy némi fogal- 

 munk támad a rovarpusztitó állatok s ezek kíizt első sorban a denevérek 

 fel sem becsülhető hasznosságáról. 



A denevérek a rovarevő emlősöknek ilnseelivoraJ, a rovarevő mada- 

 raknak, gyíkoknak és békáknak nem versenytársai, hanem szövetségesei, 

 mert a hol a nappali rovarevők elhagyják, a denevérek éjjeli életmód- 

 juknál fogva ott folytatják a rovarirtást, tehát egymás mellett haladnak 

 s érdekeik útja nem kereszteződik. Sőt még a különbíiző dcne\érfajok 

 sem versenytársai egymásnak, mert mindegyik faj a vidék más és 

 más részeiben vai.iászgat, ha pedig ugyanegy helyen több denevérfaj 

 tartózkodik, mindegyik a levegő más-más rétegében keresi táplálékát, 

 működésükben tehát olykép egészítik ki egymást, mintha egy óriási, a 

 rovarrepülés legfelső határáig terjedő háló söpiirné \'égig a levegőt. 



A fajok egy része alföldi tájakon, a többi hegyes vidékeken tartóz- 

 kodik ; az egyik a komor, sűrű rengeteg lalcója, a másik az erdők szélét. 



