A denevérek életmódja. fi;i 



vagy a magányosan álló facsoportokat kerülgeti ; némelyik a kis \-izek, 

 másik nagy víztükrök fölött vadászgat ; egyik már kora alkonyatkor, a 

 másik csak az alkony teljes beálltával, vagy öreg este indul prédája után ; 

 bizonyos fajok nagyon magasan, mások sokkal alacsonyabban s egyesek 

 a föld, vagy a víz színétől alig egy-két arasznyira s e mellett hirtelen 

 czikkázó fordulatokkíU, egyenes vonalban, lassan, vagy sebesen űzik zsák- 

 mányukat; egyes fajok alig távoznak vaczkuktól néhány száz lépésnvire, 

 mások egy félórányi távolságra is elcsatangolnak; — szóval, a szerepek 

 annyira el vannak osztva, hogy versengésről szó sem lehet s mindeg\-ik 

 faj szokásaínak és szervezetbeli képességeinek különfélesége folytán a 

 rovarsereg más és más csoportjaira van utalva. Versengés csakis egy 

 és ugyanazon faj egyénei közt van, ámde itt az egyének számának meg- 

 felelő eloszlása s a rovarpréda kimeríthetetlen gazdagsága enyhíti a küz- 

 delmet s hogy egy-egy vidék az egy és ugyanazon fajhoz tartozó, tehát 

 azonos képességű és szokású denevéreknek mily roppant tíimegét birja 

 táplálni, azt a templomok s más nagyobb épületek padlását és a barlangok 

 boltozatát ellepő, egyfajii denevérek ezrei bizonyítják. 



Tekintve a denevéreknek ezt a tömeges együttélését, valamint érzé- 

 keik finomságát és repülésük ügyességét, minden túlzás nélkül állíthatjuk, 

 hogy a rovarvilág gyérítésének az összes állatok közt a legfontosabb 

 tényezői s hogy rovarirtó munkájuk hatásosságában és eredményességében 

 sem a rovarpusztító maetarak, sem a gyíkok, sem a békák nem verse- 

 nyezhetnek velük. .-1 lényleges haszon, melyet az embernek szereznek, 

 hasonlíthatatlanul nagyobb, mint az, melyet más rovarptisztító állatoknak 

 köszönhetünk. A mi a denevérek rovarirtó hatásának oly különös súlyt 

 kölcsönöz, az fentebbi képességeiken kívül főleg roppant falánkságukban, 

 illetőleg emésztésük rendicívüli gyorsaságában rejlik. A falusi templomok 

 padlásain s egyes nagyobb barlangokban gyakran több méternyi magas- 

 ságra feltorlódó denevértrágya (guanó) hozzávetőleges fogalmat nyújt 

 arról a beláthatatlan rovarmennyiségröl, mely a denevérek falánkságának 

 esik áldozatul ; ezek a rovarok pedig kivétel nélkül kártékonyak. 



A denex'érek hasznosságát már nagyon régen ismerik, már Miskolczi 

 Gáspár mondja, hogy a denevér „éjjel a Fetskének tisztit tselekszi" s a 

 szakértők számos megbízható észlelete bizonyítja, hogy az erdő- és mező- 

 gazdaság s a gyümölcskertészet mily sokat köszönhet ezeknek a méltatlanul 

 üldözött és esztelenül bántalmazott állatoknak. Jáckel németországi plébá- 

 nos a fali denevér guanójában visszamaradt rovarvázakban 70, részint 

 az erdő-, részint a mezőgazdaság szempontjából kártékony rovarfajt ismert 

 fel, a denevérek táplálékául szolgáló fajok száma azonban sokkal nagyobb, 

 mert a guanóban a lágytestű fajoknak nem marad felismerhető nyoma. 



