(56 Altalános rész. 



télire, ha csak tehetik, barlangokba, nagN'obb szildaüregekbe, bányákba, 

 vagy földalatti folyosókba vonulnak vissza. Ebből a czélból valamely 

 alkalmas téli tanyán gyakran az egész környék denevérei találkoznak s 

 egyébként is kisebb-nagyobb vándorlásokat tesznek, hogy nyári Uirtózko- 

 dásuk helyét kellő oltalmat nyújtó téli szállással cseréljék föl. A fehértorkú 

 denevér a hegyek közül a völgyekbe, a korai denevér az erdőségből a 

 városokba, az északi denevér pedig délibb tájakra költözik. Egj-es fajok 

 odvas faágakban telelnek. Az alvó állat rendesen hátsó lábai\-al kapasz- 

 kodik meg a barlang boltozatán és szárnyait oldalt a törzshöz szorítja. 

 igy csüng a M. Bcchsteimi, a .1/. dasycncmc és több más faj magánosan. 

 A Pipistrclliis-íélék s a pisze dene\-érek mellső \-égtagjaikat is támasz- 

 tékiil használják, a patkósorrúak pedig teljesen beburkolódznak vitorláikba. 

 A legtöbb faj csapatosan telel s az egyes állatok szorosan eg>-más mellett 

 és részben eg>'máson is csüngnek, a l V.'>/>i.'r/;7/f)-félék azonban egyenkint 

 vonulnak el szűk repedésekbe. A téli dermedtség idejében különben a 

 legtöbb fíij békességben megfér egymás mellett, különösen a kisebb 

 Myotis-íélék. 



A téli álomba merült denevér testének hőmérséklete jelentékenyen 

 alászáll. Nyárban a test melege 32, sőt 3(3" C, télen Altunt szerint 4, 

 sőt 1 " C-ra,' Blasins szerint 1 " R.-ra* száll alá, azonban Koch, ennek 

 a kérdésnek gondos tanulmányozója, azt tapasztalta, hogy a hő csökke- 

 nése a fajtól függ s általában 12 és 18* C. között ingadozik. Tapasz- 

 talatai szerint a hideg iránt legkevésbbé érzékeny pisze denevér (Barba- 

 slcUa) testmelege 12" C.-ra sülyedhet alá s e tekintetben a hosszúfülű 

 denevér (Pkcolns) és a Pipistn-lliis-í'élék is hasonlóan viselkednek ; mind- 

 ezek a barlang, vagy másmilyen üreg szájához k()zel, tehát oly helyen 

 telelnek, hol a hideg ellen alig találnak oltalmat, ellenben más fajok a 

 barlangok védettebb, mélyebben fekvő részeit keresik fel s ezek testmelege 

 télben 14— 18" C. között ingadozik. 



Az alvó állat tenyészeti működései \égtelen lassúsággal folynak s 

 az egész idő alatt az őszszel felhalmozódott zsirmennyiség lassú égése 

 fűti a testet. Az anyagvesztesség nagyon jelentékeny-, mert az állat Koch 

 tapasztalatai szerint a téli álom folyamán teste súlyának Vu^ "s részét 

 veszti el. A téli dermedtségbe merült állat a levegő bizonyos fokú nedves- 

 ségére van utalva ; száraz le\-egőben kiaszik s épen azért kerülik a dene- 

 vérek a teljesen száraz barlangokat.'' 7v<v/; úg\- vélekedik, liogy a denevér 



> Allttm, Forstzool. I. 1872, p. 20. 

 - Wirbelth. Deutschl. 1857, p. 22. 



' E tekintetben nagyon meggyőző tapasztalatra teltem szert 18.S(>-ban az udvarhely- 

 megyei homoriKl-almási barlangokban. A N'argyas patak hal partján l'ekvő nyirkos fóbarlang 



