A denevérek óletnKJcija. 67 



a kiszáradása megakadályozásához szükséges vízgőzt t ü d e j e ú t j á n 

 veszi fel a levegőből,' a fölösleget pedig verejtékmirig_yei és veséi utján 

 választja ki, nézetem szerint azonban ez a föltevés teljesen helytelen, 

 egyfelől, mert a tüdő élettani szerepe nem a vízgőz fölvételében, hanem 

 ellenkezőleg annak kiküszöbölésében áll, másfelől, mert a testben felhal- 

 mozódott zsír a lassú égés folyamán a végső fokon szénsavra és vízre 

 bomlik fel s így a szervezet belső részei ebből a forrásból merítik a 

 szükséges vízmennyiséget ; a környező levegő páratartalma pedig csupán arra 

 szolgálhat, hogy az állat felületét óvja meg a kiszáradástól, mely a rend- 

 kívül megcsappant anyagcsere révén belülről alig jut némi nedvességhez. 



Koch a téli álom beállásának okát a zsír nagy mennyiségű lerako- 

 dásában s a vérnek ezzel járó megsűrüsödésében találja, a dermedtség 

 megszűnését, illetőleg az állat felébredését pedig olykép magyarázza, hogy 

 a szervezetben összegyűlt vízmennyiség jelentékenyen felhígítja a vért, 

 illetve tetemesen gyarapítja a vér tömegét s ennek hatása alatt élénkül 

 fel az állat. ^ Mind a két magyarázat teljesen jogosült, az utóbbi azonban 

 csak azzal a hozzáadással, hogy az alvó állat testében nem a tüdő útján 

 fölvett vízmennyiség halmozódik fel, hanem az égés folyamata hozza létre 

 azokat a folyékony bomlási termékeket, melyek a szervezetet eltöltík. 

 Minthogy az alvó állat húgyhólyagját nem ürítheti ki, a bomlási termékek 

 a vérbe szűrődnek be s a kezdődő húgyvérűség (urámia) izgató hatása 

 ébreszti fel az állatot. A barlangokban, különösen a barlang szájához 

 közel telelő fajok enyhe téli napokon is felébrednek s miután egy ideig 

 ide-oda röpködtek és húgyhólyagjukat kiürítették, ismét nyugalomra térnek. 

 Ilyen esetekben bizonyára már maga a beállott meleg is elegendő ok az 

 állat felébresztésére ; egyébként a meleg fokozza az anyagcserét s a bom- 

 lási termékek felhalmozódását és ezzel is sietteti az ébredést. 



A tavaszi megjelenés ideje fajok szerint nagyon különböző. A keskeny- 

 szárnyú fajok általában sokkal korábban jelennek meg, mint a széles- 

 szárnyúak. Legkorábban jönnek elő a Pipistrelliis-íé\ék, azután a patkós- 

 orrúak s legkésőbben a Myoíis-félék, — a megjelenés ideje azonban fajok 

 szerint más és más, mert az egy nembe tartozó fajok közül a legnagyobb 

 testűek alusznak legtovább s legmélyebben. 



félhomályos első csarnoka még július első napjaiban is tömve volt denevérrel (nagyrészt 

 Myotis myoíis), ellenben a vele szemben, a Vargyas jobb partján levő „Ugrón ürege", 

 vagy „Lovak csűre" teljesen üres volt s még guanónak sem találtam semmi nyomát. Ez 

 az utóbbi barlang a főbarlangnál sokkal szebb és tisztább, de annyira száraz, hogy az . 

 ember finom, lisztnemű porban jár s épen ez a nagy szárazság tartja távol a denevéreket. 



1 Jahrb. Ver. Nassau, 1862—63, p. 340, 341. 



- .lahrb. Ver. Nassau, 1862—63, p. 344, 34.5. 



