72 Altalános rész. 



kény irónak, Pethe Ferencz-nck, hasonlóképen Bliiiiunlhuli nyomán 

 készült munkája. * A szerző meglehetős bőbeszédűséggel tárgyalja a 

 „Kézkihszárnyúakat (Chiropodoptera, Chiroptera)" s az általános ismerte- 

 tés után öt hazai denevérfajt ir le, olykor hosszasan, de mindig üresen 

 és felismerhetetlenül. Mindezeket nagyon gyarló, szines képben is bemutatja. 

 A fajok, melyekről kühnibcn sehíjl sem mondja meg, hogy magyarorszá- 

 giak-e, a következők : 



1 . Ví'spetiilio iitiiriiiiis (Egér Denevér), 



2. W'speríilio aiiritiis (Nagyfülíí Denevér), 



3. W'spcrtilio scroliniis (Kései Denevér), 



4. Vcspcrtilin Biirhüslilhis (l^iszc denevér) és 



5. Vcspcrlilio Fírritiii-cqitiuliiii (Lópatkó Denevér). 



Nem hiszem, hogy e fajok ismertetéséből bármi haszon háramolha- 

 tott volna az akkori olvasóra, de egyes magj'ar elnevezései (pl. pisze 

 denevér, kései denevér) rövidek, jóhangzási'iak és kifejezik a lényeget. Az 

 általános szakaszban nagyon helyesen emeli ki, mennyire fontos a külső 

 fonna megismerése, a behatóbb vizsgálatnak azonban nem valami nagy 

 iiarátja, mert - mint maga mondja — „minden darabot, a mely élőnkbe 

 akad, feltagolni, vagy tsak a fogait is számbavenni, Boriiéj \agy Kováts 

 nélkül, nem utolsó mesterség volna". 



Egy félszázaddal később jelent meg Vajda Péter „.Állatországa" ^, 

 mely a denevéreknek meglehetősen részletes es tiugyi tekintetben — mint 

 Cnvicr fordításához illik az akkori ismereteknek megfelelő leírását 



adja, azonban egy hanggal sem árulja el, hog>' mely fajok tartózkodnak 

 Magyarországon. Vajda néhány jó fajnevet vezetett be az irodalomba (pl. 

 közönséges, késő, éjjelező, törpe denevér), de eféle szíirnyszülöttek is 

 tőle származnak : patkócz, öszfül stb. Eg\-ik jegyzetében maga mondja, 

 hogy „nincs oly család, mellynek annyira volna szüksége, mint a dene- 

 véreknek, arra hogy a természet szerint újra vizsgáltatnék, nem pedig 

 a lopdozás útján", a jó tanácsot azonban nem követte s mit sem lendí- 

 tett a hazai chiropterologián. 



Mindezekből láthatjuk, hogy az exact természetvizsgálás ideje még 

 mindig nem érkezett cl, még eg^'re tart a nyugati tudománj'osság morzsáin 

 víiló élősködés, de a nyugati tudományosságot átható buvárkodási szellem 

 nélkül. A magyar chiropterologiának hosszú évtizedeken át tartó fásult 

 dermedtség a sorsa, melyre nagyon ráillenek Szily Kálmán-mik a k. m. 



' Tcnncszet-História és .Mesterségtudomány, I. rész, 1. kötet, Bétsben 1815. 

 * .Az állatország fölosztva alkotása szerint, írta Cuvier háró, fordította Vajda Fctcr 

 I. kötet, Budán 1841. 



