Rhinolophus-nem. 90 



A hazai patkósorrúak bundája nagj^on világos szinű, alul világosabb 

 s többé-kevésbbé füstszínű árnyalatú ; szőrözetük hosszú és sűrű. 



A nem tagjai a keleti félgömb lakói. A hideg, nedvesség s a szél 

 iránt nagyon érzékenyek ; csak meleg, száraz időben jönnek elő, még 

 pedig késő este. Röptük lassú s nehézkes és meglehetősen alacsony. Téli 

 szállásul rendesen barlangokat, száraz pinczéket, földalatti folyosókat, 

 vagy meleg padlásokat keresnek fel, azonban nyári rejtekhelyeik is ugyan- 

 ezek. Ily helyeken gyakran százával tanyáznak együtt. 



Az Európában ismeretes négy faj közül három fordul elő a mi 

 faunánkban, melyek — Blasins nyomán — a következő kulcs szerint 

 különböztethetők meg : 



1. A fül külső szélének kimetszése hegyes- 

 szögű. A nj^ereg hátsó kapája sokkal 

 alacsonyabb, mint a nyereg mellső 

 lapja. Az öregvitorla körülbelül a sa- 

 rokig terjed. 



a. A nyereg mellső lapja tövétől 

 hegyéig fokozatosan keskenyedő 

 és hegj'es csúcsú. A patkó csip- 

 kés szélű. Az öregvitorla valami- 

 vel a bokán túl csatlakozik a 

 lábhoz. Alsó karja 36'8 — 40 mm. 

 hosszú liipposidcros Bechst. 



h. A nyereg mellső lapja magassága 

 felében két oldalról befűződött, a 

 hegjre felé újból kiszélesedő, csú- 

 csán kerekitett. A patkó épszélű 

 Az öreg\'itorla közvetetlen a boka 

 előtt nőtt a lábhoz. Alsó karja 

 54 — 59 mm. hosszú .... ferruni-cqiiimim Schreb. 



2. A fül külső szélének kimetszése tompa- 

 szögű. A nyereg hátsó kapája ép oly 

 magas, mint a nyereg mellső lapja. Az 

 öregvitorla a lábszár tetemes részét 

 szabadon hagyja. 



c. A nyereg mellső lapja felső fe- 

 lében keskenyedő és hegyes 



