Rhinolophus hipposideros. 111 



3. Var. pali idus. Dél-Európa sárgás-fehér, vagy szürkés-fehér szinű 

 és sárga árnyalatú s a typusnál is jóval nagyobb alakja ; vitorlája gyön- 

 géd, világos szürkés-barna, a karok s az ujjak mentén sárgás-barna; 

 füle s orrfüggeléke nagyon világos szinű s alig szőrös. Koch szerint Dél- 

 Francziaország-, Olasz- és Spanyolországnak, valamint a Bánságnak is 

 legközönségesebb alakja volna. 



A Koch-féle változatoknál sokkal határozottabban állította fel Daday az ő 

 [var. troglophilus-át], ^ 

 melyet egy példányban a szolnok-dobokamegyei kisnyiresi barlangban 

 gyűjtött és igen valószínűnek tartotta, hogy az a Jeüteles-tö\ Kassa kör- 

 nyékéről leirt alakokkal „egy és ugyanazon faj alaksorozatához tartozva 

 hazánkra jellemző nemcsak új varietást, hanem talán új faji is képez." 



Daday a válfajt a következő bélyegekre alapította : 



1. hogy „nagyság tekintetében közelebb áll a Rh. clivosus és Rlt. 

 ciiryah'-hoz, mint a Rh. hipposideros-hoz" , 



2. hogy „e varietásnál a két első, kettősen iveit szájpadredő osztat- 

 lan, holott Kolcnati és Fitzinger adatai szerint csupán az első osztatlan", 



3. hogy a patkó „külső szegélye épszélű", 



4. hogy „a láncsalemez oly hosszú, mint a milyen széles és csú- 

 csán tompán kerekített, mi miatt feltűnő eltérést mutat a törzsalaktól, a 

 melynek láncsa hegye hegyes csúcsban végződik". 



A szóban forgó egyetlen eredeti példány vizsgálata alapján a követ- 

 kező eredményre jutottam : 



1. Nagyság tekintetében a törzsalak és a kisnyiresi példány közt 

 semmi különbség sincs. Hasonló nagyságú példányok sopronmegyei álla- 

 taim közt is vannak; Fatio adataiból^ látjuk, hogy a svájcziak is elérik 

 ezt a nagyságot, sőt Daday-nak árapatakai példányai sem kisebbek. Az 

 az állítás, hogy a kisnyiresi példány nagyság tekintetében a Rh. eiiry álé- 

 hoz áll közelebb, határozottan téves, mert a Rh. etiryale (rövidebb farka 

 mellett) sokkal nagyobb, hogysem a kisnyiresi példányt össze lehetne vele 

 hasonlítani. 



2. Hogy a kisnyiresi példány első két innyredője folytonos, az 

 nem szolgálhat az elkülönítés alapjául, mert hiszen ez a szabályos állapot. 



3. Ha a kisnyiresi példányt vízben feláztatjuk, hogy a patkó szélének 

 alakját megállapíthassuk, azt tapasztaljuk, hogy baloldali fele tisztán, 



' Először var. Kisnyircsicusis néven a kolozsvári Orvos-Természettudományi Érte- 

 sítő 1885. évf. 274. lapján, azután var. iroglophilns néven a magy. tud. .Akadémia Érte- 

 kezéseiben XVI. k. 7. sz. 1860, p. 8—11. 



" Fauné Vertébr. Suisse, I., 18G9, p. 37, 38. 



